Зараз 20:21.
У недільний вечір з вами спецвипуск "Зала слави".
Звучать найкращі різдвяні хіти.
У мене тут ціла історія з різдвяними листівками.
Моя мама дуже пишалася нашими різдвяними листівками.
На Різдво треба бути щирим, розумієш?
Кожного року фото, а потім бюлетень.
Ось 1974 рік.
Мама писала: "Джон, 12 років, сьомий клас.
Восени він влаштував у ігровій кілька вечірок для хлопців і дівчат.
Вони мали чималий успіх.
Він ретельно підходить до того, як зачісується та одягається".
Так, це про мене.
Але прийшов 1987 рік.
Тоді я востаннє був удома на Різдво.
Мама написала: "Джон живе на Манхеттені,
та більше перебуває в Європі.
Ми бачимо його фото, але, на жаль,
він відійшов від сімейних зв'язків".
В наступному році:
"Від Джона досі немає звісток, хоча ми бачимо його в журналах.
Ми все одно його любимо і за нього молимось".
А ось цю листівку я навіть не отримав,
бо вже розірвав стосунки з родиною.
Її повернули.
А в ній написано:
"Я ж твоя мати".
"Тобі скоро виповниться 28, а ми вже роками не бачимося.
Може ми не були ідеальними батьками,
але ти принаймні знаєш, що ми тебе любимо.
Не хочеться померти, не побачивши тебе знову".
Боже.
ЛЮБИЙ ДЖОНЕ
У 1990 році, коли вийшла стаття у Vanity Fair,
ми знайшли консультанта з залежності
для втручання.
Старший брат Рорі зв'язався зі мною і запропонував
парубочий вікенд у Ньюпорті, Род-Айленд.
В звичайних умовах я б на це не пішов.
Але Рорі завжди мене підтримував,
тож я йому довіряв.
Консультанти з виходу із залежності пояснили,
що спроби втручання відштовхують людину.
Є лише один шанс.
Перший день провели на яхті - чим ми зазвичай займалися в Нантакеті.
Наступного дня ми снідали, відпочивали,
аж раптом увійшли троє хлопців.
Я ще подумав: "Що тут, в біса, відбувається?"
Ми сказали Джону: "Агов, ми хвилюємось за тебе,
а ці спеціалісти тобі допоможуть".
Раптом зникло периферійне поле зору,
і все навколо стало дуже-дуже маленьким.
Відчув себе загнаною твариною.
Ми повернулися до готелю й розмовляли десь 12 годин.
І нам здалося, що ми досягли чималого прогресу.
Тож усі пішли спати.
Ми мали намір продовжити розмову наступного ранку.
Нас розбудили десь о 4:00 ранку.
Джон втік.
Ми поїхали до аеропорту.
Звичайно, в кутку сидів Джон.
Він збирався відлітати.
Тож взялися за справу по справжньому.
"Це твоє життя. Це твоя родина.
Маєш забути про ту групу".
Оголосили посадку на літак.
Ми знову кажемо йому: "Агов, не лети туди".
ВИЛЬОТИ
Але відчуття, що мене зрадили, було таким сильним, що я просто пішов.
Вони перезирнулися і сказали:
"Навряд чи ми його ще коли-небудь побачимо".
Не так має проходити втручання.
ПРИВОДЬТЕ ТІЛЬКИ КРАСИВИХ
ГЛАВА II КАСЕТИ АНТИХРИСТА
З вами WBAB та Фредерік фон Мірерс.
Зробимо невелику перерву, щоб дати Фредеріку перепочити.
Лише трохи, бо роботи чимало.
Ані слова. Дайте голосу відпочити.
-Ми ж розмовляємо. -Так.
Ніхто з нас не знав подробиць,
але Фредерік почав слабнути і схуд.
Ми думали, що в нього лише запалення внутрішнього вуха,
що це пройде з часом.
Вночі він потів. Йому було погано. Він схуд.
Щось було негаразд.
Я знав, що у Фредеріка було дуже багато партнерів.
Це була його прерогатива.
Але я сказав: "Треба пройти аналіз на ВІЛ".
Мій аналіз був негативним,
а от він не хотів визнавати свій позитивний результат.
Це був жах.
Але чи треба було про це говорити світові?
Ні. Ні, я не скажу.
Ми тримали все в таємниці.
Але Фредерік і далі прагнув випадкових сексуальних зв'язків.
То він займався сексом, коли вже був
ВІЛ-позитивним?
Я так думаю, але на власні очі не бачив.
Я думав, що це було б божевіллям.
Я боявся, але вирішив,
що конфлікт неминучий.
Я сказав йому: "Фредеріку, я з тобою до кінця.
Але ти ж маєш усвідомлювати, чи ти мислиш тверезо".
Але це його дуже розлютило.
Далі він вдарив мене по голові тарілкою.
Бив по обличчю, в мене тече кров з носа.
Він гаркав на мене: "Ти, довбень! Забирайся геть!"
Гадаю, він мене обманював.
Я обіцяв, що буду з ним до кінця.
Пол Хінтон.
Лише я знав, чим був хворий Фредерік.
Чи мав я йому якось допомогти?
У нього був якийсь особливий погляд.
І не людина. І не Фредерік.
Дивуюсь, як Полу не розбили голову.
Пол ходив до поліції,
але не пояснював нічого,
бо боявся, що це може обернутися проти нього.
Я боявся, що Фредерік скористається моїм рішенням проти мене.
А що, як Фредерік почне звинувачувати всіх і кожного?
Зрештою, зробив це, це й це, виконував доручення
та працював з готівкою, а також займався продажем дорогоцінних каменів "в чорну".
Обсяг продажів склав 750 тисяч.
Може розказати про все це?
Півфунта грибів з псилоцибіном у морозилці, таке інше.
Хтось донесе, або ти потрапиш у халепу, і тобі кінець.
Коли я пішов з групи, вирішив, що краще мовчатиму.
Мені було дуже важко йти,
бо я весь час сумнівався у своєму рішенні.
Зрештою я пішов до армії. Вступив до армії США.
Мені було 25 років, довелося, знаєте, перегрупуватися.
Приблизно в той час
стан Фредеріка почав швидко погіршуватися.
Його імунна система не могла впоратися з тим, що відбувалося.
Коли Фредеріку стало зовсім зле,
я подумав, йому треба до Північної Кароліни.
Він одужає, і все буде добре.
ЛЕЙК-ЛУР ШТАТ ПІВНІЧНА КАРОЛІНА
Я особисто відвіз Фредеріка з Нью-Йорку до Лейк-Луру.
Він був у ліжку цілодобово, і ми мали його перевертати,
аби уникнути пролежнів.
А ми не знали, що він помирає від СНІДу. Ми думали, що це стафілокок.
Він нікому з нас не сказав.
І зрештою, коли здоров'я Фредеріка ще погіршилось,
головним доглядачем став один хлопець з "Вічних цінностей".
Хлопця звали Девідом Сіманом.
З нами сьогодні доктор Девід Сіман.
Суть хіропрактики полягає у відновленні рівноваги структури організму.
Девід працював мануальним терапевтом, коли він приєднався до групи.
У Фредеріка почалися фізичні проблеми,
і Девід застосовував для лікування свої хіропрактичні методи.
Згодом він став нашим постійним мануальним терапевтом,
до якого всі час від часу зверталися за допомогою.
Але мені він не подобався.
Фредерік казав, що в минулому житті
Девід Сіман відрубав йому голову,
і Девід прийшов у групу спокутувати карму.
Ви теж з іншої планети
чи з іншої зоряної системи?
-Саме так. -Так?
Але це не має значення.
З погіршенням стану Фредеріка почалася боротьба за владу.
Девід якраз боровся за владу. А ще був Фріц.
ФРІЦ ДІКМАН ЕКС-УЧАСНИК ГРУПИ
Фріц був керівником вищої ланки
нью-йоркського офісу і відповідав за німецьке телебачення.
Вони з Фредді однолітки, і він був його заступником.
Він формував своє коло і, так би мовити,
фактично виконував функції віце-президента.
І...
Так.
-Перерва? Гаразд. -Так, потрібна пауза.
Так, до біса.
Я був у Ріно в Неваді,
працював для GQ, коли мені зателефонували.
Фредерік був при смерті.
Мені треба було повернутися,
щоб його побачити і попрощатися.
Я не хотів вірити, що він при смерті.
Фріц і Девід підгрібали під себе владу.
На той момент Фредерік був схожий на живого скелета.
Навіть дивитися на Фредеріка було важко.
Мені дали пляшечку,
сказали, що це вода, і маленьку піпетку.
І вони сказали: "Знаєш, йому важко.
Давай йому по краплині, коли буде потрібно.
Йому потрібна рідина".
Згодом Девід Сіман зізнався нам,
що те, що ми всі давали йому,
насправді було чимось на кшталт морфіну,
щоб прискорити його смерть.
Але ми тоді про це не знали.
У пляшечках була отрута.
І ми фактично давали йому отруту,
хоча нібито лише змочували йому губи.
А потім ми сиділи на кухні.
Фріц зайшов з дуже похмурим обличчям
і просто сказав: "Фредерік помер".
Я просто заціпенів.
Я не знав, що думати. Я не міг у це повірити.
ДОВГОТА ОПІВДНІ
У своєму щоденнику Фредерік
позначив дати
з 28 січня по 9 лютого 1990 року
та написав: "Кінець життя".
Він помер 4 лютого.
Якраз в цей проміжок. Висновки робіть самі.
Усвідомте, що Земля - лише проміжна станція.
Коли помираєш, просто поступово переходиш у наступну октаву вібрації.
Твої подальші напрямки,
і це дуже важливо, визначаються твоїм життям.
Тому люди перед смертю
бачать перебіг свого життя.
Пам'ятаєте останню розмову з Фредеріком, коли він був у свідомості?
Я сказав, що люблю його.
Це останнє, що пам'ятаю.
Яка в нього була реакція?
Він посміхнувся. Вже не міг говорити.
Пізніше ми дізналися, що на момент смерті Фредеріка
Девід Сіман і Фріц Дікман були з ним.
Девід сказав, що Фріц накрив Фредеріка подушкою,
щоб покласти край його життю.
Коли ми запитали Фріца, він це визнав.
Ми сперечалися,
чи слід це вважати евтаназією.
Було видно, що Фріц не хотів цього робити,
що це далося йому нелегко.
Я справді відчував до нього певне співчуття.
Тож, пані та панове, є над чим подумати.
Піднесені майстри, космічні люди та воскреслі істоти.
На добраніч! З вами була програма "Вічні цінності".
Вже за кілька годин по смерті Фредеріка
Фріц підходив до людей,
які сиділи по двоє-троє.
Ми намагалися посміхатися
та згадувати наші добрі часи з Фредеріком.
Він говорив: "Не сумуйте. Фредерік помер. А нам треба жити далі".
Він ніби дивився на ситуацію холодним оком.
Ніби з кінцем життя Фредеріка скінчилося й наше попереднє життя.
Спочатку Девід намагався організувати кремацію Фредеріка,
але до того довелося провести розтин.
І саме тоді, як вважається, йому поставили діагноз -
ВІЛ-інфекція.
Як тільки стало відомо, що він був хворий на СНІД,
про евтаназію, звісно,
ми не могли сказати.
Це стало таємницею у групі,
про яку ми всі знали,
але яку, звісно, ніхто не оприлюднював.
В ОКРУЗІ РАЗЕРФОРД ПОМЕР "ЧУЖИНЕЦЬ"
МІСТИЧНА "СМЕРТЬ" СЕКСУАЛЬНОГО ГУРУ ЯППІ
Після цього нам довелося повністю переналаштувати "Вічні цінності".
І саме тоді Фріц взяв справу у свої руки.
Але він не мав ані хисту, ані харизми Фредді.
І вже за півроку решта нашої групи
почала чинити йому опір.
І у нас стався такий собі бунт.
Ми повернулися до Нью-Йорка.
Його зачинили в квартирі й не давали вийти.
Так тривало кілька днів.
Йому сказали, що він має піти з групи,
змусили його підписати документ про передачу права власності
на активи "Вічних цінностей", і він пішов.
Через цей розкол група розпалася.
Дехто підтримав Фріца, а дехто - нашу сторону.
Я пару місяців обіймав керівну посаду.
Ми розмірковували,
що робити далі.
Але щоб дійсно утримати
лідерство у "Вічних цінностях",
треба було бути готовим принижувати інших людей.
На щастя, я не такий.
Тому я швидко втратив посаду.
А що ви зараз думаєте про групу?
Все було до біса заплутано.
Чи можна було розібратися, що це було?
Не для мене.
Було кілька людей, які, як мені здавалося,
взагалі не були зацікавлені в духовному зростанні.
Вони лише отримували задоволення.
Щось всередині мене промовило:
"Це неправильно. Ти маєш вибратися звідси".
Але коли я сказав, що йду з групи,
мене прив'язали до стільця і півтора дні знущалися.
"Фредерік не хотів для тебе іншого шляху. Той не твій".
Ви весь час не спали?
Я не пам'ятаю, щоб я спав.
Вони думали, що я втечу з коштовностями Фредеріка тощо.
Перш ніж мене випустити,
мене роздягли до нижньої білизни
й дозволили мені вийти так з сумкою з одягом.
Ось так я вийшов із групи.
На той час прокуратура проводила розслідування
та вживала заходи, щоб передати справу до суду.
Фредерік опинився в центрі багатомільйонної афери.
Мені казали, що фінансовий слід існує,
але через те, що Фредерік помер,
доказів, які, на їхню думку,
можна було б представити в суді, вже не вистачало. Від справи відмовилися.
Але я думала,
що після смерті Фредеріка група втратить свій запал.
І на цьому все.
Для мене було великою несподіванкою, що це все тривало так довго.
1994 РІК 4 РОКИ ПОТОМУ
...як вийде.
Давай за ним.
Прибувай. Відбувай, і на старт.
Після смерті Фредеріка
більшість членів групи переїхала до Північної Кароліни.
Фредді немає. Фріца немає.
Ні в кого немає на швидкому наборі космолюдей,
тож нам доведеться з'ясувати, як вижити
під час майбутнього апокаліпсису.
Це написано на бланку, який я отримав
у Лондоні.
"Фредерік неодноразово говорив нам,
що в нас є можливість робити те,
чого ще ніхто не робив.
Що саме, ніхто з нас не знає напевно,
але ми впевнені, що це має бути зроблено саме нами -
якщо будемо триматися і працювати разом і піклуватися одне про одного.
Єдиний спосіб виживання в майбутньому є життя у спільноті.
І ми всі знаємо, наскільки важливим, за словами Фредді, це буде.
Тому ми - вільні особистості,
які "об'єднуються заради спільної мети - самореалізації".
У Північній Кароліні всі жили в будинку біля озера.
Там було шість спалень, в кожній по два односпальні ліжка.
Ніякої приватності.
Ми вже давно в такому колективі,
то нам це не здавалося дивним.
Ми просто так жили.
У Північній Кароліні
так було влаштоване повсякденне життя.
Але при Фредеріку, попри все божевілля,
завжди відчувалася якась прихована духовна мета.
Любіть усе беззастережно,
і станете частиною Божого свята на Землі.
За Фредеріка тут завжди лунала така ефірна тональна музика.
Ніби переносишся з Нью-Йорка в цю оазу.
Пам'ятаю якось вранці у Північній Кароліні
Девід приніс магнітофон і запис пісні Mandolin Rain.
Він на повторі крутив цю кляту пісню цілий тиждень.
Хотілося сказати: "Можеш, будь ласка, вимкнути цю кляту пісню?"
А він почина: "Послухай-но, як звучить мандоліновий дощ"...
Тут панувала інша атмосфера.
Основна група скоротилася до десяти осіб.
Поруч не було жодної жінки.
Тому ми усвідомлювали, що ми інші, що маємо зовсім інші переконання.
Доктор Девід Сіман.
Ми вирішили не говорити про себе як по "Вічні цінності".
Назва вже була дещо заплямована.
І це, можна сказати, поклало для нас початок нової ери.
Збиралися заснувати будівельну компанію,
щоб створити видимість нормального життя.
БЕТ-КЕЙТ НАРОДНА ДРУЖИНА
Наскільки мені відомо, була компанія під назвою Lotus Group.
Всі такі професійні і ввічливі.
Я казала: "Люди говорять, що ви всі - інопланетяни".
Ну, серйозно.
Для мене там, безперечно, не було нічого страшного чи небезпечного.
Місцеві називали нас
"Бісероносці, гомосексуальні астрологи",
тож ми вирішили,
що в декого з нас будуть дівчата.
Один був із Мег.
Це була просто миттєва хімія. От так - "бум".
Я була так шалено закоханою.
Ви могли казати про них усе, що завгодно,
я б не повірила.
Я б просто не повірила.
Я поїхала до Північної Кароліни.
Випадково.
Але влаштувалася на роботу.
За рік почала розпізнавати знайомі обличчя.
Я свідомо вибралася зі свого стану
і була щаслива, що нічого про них не знала.
Потім познайомилася з жіночкою з мистецької спільноти
і почала співпрацювати з Lotus Group.
Якось Елісса зайшла до кабінету
й сказала: "Я знаю цих хлопців із Нью-Йорка.
Мала з ними справу.
Ти хоч уявляєш, хто ці люди?
Вони не ті, ким здаються.
Краще їх не знати. Тримайся від них подалі".
Я подивилася на неї і сказала: "Просто будь обережною".
Вона перебила мене, не хотіла чути.
Вона хотіла почути, як там чудово.
Тоді я списала це
на місцеві плітки
і таке інше.
Мені всі здавалися друзями. Ми працювали разом над проєктами.
Ми були немов одна сім'я.
Я все ще працював моделлю і багато подорожував.
Канал E! готував спеціальний випуск
про моделей-чоловіків,
і я запропонував поїхати до Північної Кароліни,
побачити моє життя.
Привіт, заходьте! Вітаю в Lotus Group.
У нас офіс у Північній Кароліні.
Ми збагнули, що про нього пишуть у пресі, йому присвятять цілий сюжет.
Це може стати гарним піаром для всіх учасників групи.
Ви дивитеся E! - провідний канал розваг.
Завжди хотів це сказати.
Головним було - не виглядати диваком.
Але все це була постановка, фальшивка.
Одна з приємних речей у Lotus Group -
вас щодня зустрічає чарівна, чарівна Блер.
Себто, найняли на посаду секретаря жінку.
Вона не була частиною групи.
Не думаю, що до цих зйомок Хойт хоч слівцем
перекинувся з Блер.
Вона відповідає на всі дзвінки.
Чарівна жінка.
І та незручна вечеря, на яку я, з якихось причин,
одягнув клятий костюм і краватку.
Пам'ятаю, поглянув на Хойта і запитав очима: "Ти серйозно?
Коли, до біса, ми востаннє вечеряли за столом?"
Як відомо, він найдорожчій чоловік-модель у світі,
та за 10 років роботи у Хойта Річардса
не виникла зоряна хвороба.
Телешоу на каналі E!
Ми побачили готовий сюжет лише в ефірі.
Коли Хойт не у справах,
він перебуває тут, серед тиші й спокою гір Північної Кароліни.
E! зробили акцент саме на Хойті.
Хойт також керує будівельною компанією.
Хойт володів підприємствами, наймав на роботу друзів.
Це викликало напругу в групі.
Добре, тоді більше не будемо вас затримувати.
Але Дейв - справжній фахівець у цих питаннях.
Треба бути скромним.
Він занадто себе переоцінював.
У групі я завжди почувався
ніби на голках, як і багато хто з нас.
Ми нагадували несправну родину,
яка нібито чекала на апокаліпсис.
Це наш робочий офіс.
Були речі, коли Фредерік був живий,
якими він мене деякою мірою розпещував.
Це викликало чималу неприязнь
у деяких інших членів.
Іронія в тому, що він продовжив фінансувати це лайно.
Він постійно у дорозі: один тиждень на Карибських островах,
наступного тижня - у Швеції, а далі - у Лос-Анджелесі.
У подорожах у мене з'являлися друзі
та стосунки поза групою.
В Лос-Анджелесі я познайомився з жінкою на ім'я Донна.
Вродлива брюнетка мене зацікавила.
Ми почали зустрічатися, хоч і нерегулярно.
Я багато подорожував.
Ми могли бачитись іноді раз на два місяці.
В мене з'явились справжні почуття.
І я зрозумів, що роками демонізоване
романтичне кохання не таке вже й погане.
Я відчував її прихильність
і піклування.
Cтосунки з Донною відкрили мені серце
зовсім неочікуваним шляхом.
Я тримав це в таємниці. Ніхто з групи про це не знав.
У 1999 році
магнітне поле зміститься, і людство буде знищено.
У 1999 році чисельність групи почала знижуватися.
Усі покладалися одне на одних
з метою вижити.
Ось.
Ось деякі з моїх нотаток.
"Операція: "Безпечне місце"".
Після смерті Фредеріка
багато говорили про зміну полюсів.
Урятується одна десята відсотка людей.
Так почалася реалізація плану.
Гаразд, ходімо нагору,
я покажу, як все влаштовано.
Потрібні були запаси їжі і готовність жити без електропостачання.
-Таємна схованка. -Маленький бункер там, еге ж?
-Так. -Знаємо, куди бігти, як вибухне бомба.
Група вірила, що наближається
якась велика, катастрофічна подія, яка змінить обличчя Землі,
і що Лейк-Лур є одним із безпечних місць.
Вони володіли ділянкою високо в горах, де були печери,
і саме туди всі збиралися подаватись.
КРИЗОВА СИТУАЦІЯ ТОЧКА НЕПОВЕРНЕННЯ
Як це мало відбутися? Чи правильно все вирахували?
Потім почали говорити про зброю.
ЛАЙНО ЛЕТИТЬ НА ВЕНТИЛЯТОР
Ми навчилися стріляти.
У мене була рушниця і пістолет 45-го калібру.
Це були запаси для захисту на майбутнє.
ГОТУЙСЯ ДО БИТВИ, НЕ ЗДАВАЙСЯ
І все швидко переросло у це.
О так, у них був чималий арсенал.
Були цілі склади, вщерть забиті всім для виживання,
доки ситуація у світі не стабілізується.
А потім вони прийдуть і всіх врятують.
Я залишилася єдиною дівчиною,
і одного вечора мій хлопець посадив мене поруч і сказав:
"Ми всі будемо разом, щоб вижити.
Це справедливо".
І додав: "Якщо ти займатимешся сексом з іншими хлопцями".
І ще: "З ким би ти погодилася зайнятися сексом?"
Пам'ятаю, я була просто в шоці й обурена.
Відповіла йому: "Ти, мабуть, жартуєш".
Ніяких імен від мене. І він почав на мене сердитися.
Я йому: "Я про це навіть думати не можу".
Зрештою, ми дійшли висновку, що жінки нам потрібні для відтворення
населення планети та виховання просвітлених істот.
Більше схоже на поганий сценарій фантастичного фільму.
Перед новим тисячоліттям очікувалися
природні катаклізми,
такі як цунамі та урагани.
Ми почали скуповувати золото та срібло,
оскільки вони мало стати єдиними реальними грошима.
От я лечу до Лондона на концерт і думаю собі:
"Економіка ж не руйнується.
Ні цунамі, ні землетрусів".
Може, це звучить смішно,
моє критичне мислення почало потроху повертатися.
І тоді я почав казати групі:
"Ви в Північній Кароліні ніби в ізольованому світі.
Кажу вам, нічого не відбувається".
І мене за це критикували.
Я тоді ще подумав, що гірше вже не може бути.
Тож кажу: "А у мене, до речі, є пара".
Оце було пекло.
"Що ти маєш на увазі про пару?"
Почали вимагати: "Ти мусиш з нею розійтися.
Це егоїстично, несправедливо щодо неї".
Типу: "Що ти робиш?"
Мовляв, це я поводжуся з дівчиною як сучий син.
Мовляв, вона й гадки не має, чим я займаюся.
Я сказав Донні:
"Я думав, що хочу стосунків, але вирішив, що ні".
Це було неймовірно суворо й жорстоко.
Те, як я вчинив щодо неї,
мені дуже сильно не сподобалося.
З цього почався період, коли вони типу:
"Врятуймо Хойта від самого себе.
Він явно втрачає розум. Він не виживе після катастрофи.
Його треба повернути до Північної Кароліни.
Ми повинні пильно стежити за ним".
Його змушували виконувати найнижчу роботу, щоб навчити смиренності.
Я мав лягати спати першим, а не останнім.
Я виконував усю брудну роботу, яку ніхто не хотів робити.
Мені зателефонували і сказали: "Давай до будинку біля озера.
Джон у скрутному становищі".
Я зайшла на кухню, Джон сидів там покірно
за кухонним столом,
з повністю поголеною головою.
Себто лисий.
Питаю: "Лишенько, що сталося?"
А вони кажуть: "Так, розкажи Мег про те, що сталося".
Мені сказали, щоб я переїхав до Північної Кароліни
й полишив кар'єру.
У глибині душі я знав, що не готовий до такого.
Казали: "Щоб ти не піддався спокусі
навіть думати про покидання групи,
поголимо тобі голову, аби не працював моделлю".
Пам'ятаю, як дивився у дзеркало
і думав про себе:
"Боже, якби в мене було волосся, я, мабуть, зараз був би в Мілані
чи Парижі, разом із Клаудією Шиффер чи Сінді Кроуфорд,
заробляв би 25 000 на день.
Мені бракує духовності, якщо хочу такого".
Я став, як вони казали, "лисою домогосподаркою".
Я сприйняв це за власну провину.
Мовляв, якби я витягнув голову з дупи й більше був схожим на них,
мені не довелося б це переживати.
Але оскільки я якийсь недосконалий і зі мною щось не так...
Вони б мене не відступили.
Я думав про те, що навряд чи зможу
відповідати потрібним їм вимогам.
Я дійшов висновку, що не витримаю цього тиску.
Тож я склав план, як просто втекти.
Я поїхав в аеропорт і полетів.
Дістався Нью-Йорка. Почав збирати речі.
Я хотів побути там день і поїхати геть.
Звичайно ж, вони з'явилися біля моїх дверей у Нью-Йорку.
Я пам'ятаю, що один із хлопців сидів у дверях, щоб переконатися,
що я не зможу втекти посеред ночі.
Я лежав біля вікна і думав про те, щоб стрибнути.
Але не стрибнув.
Мене привезли назад до Північної Кароліни.
І я протримався десь ще три-чотири тижні.
І подумав: "Цього разу мене не спіймають.
Ні за що, до дідька".
Були вихідні на 4 липня.
4 ЛИПНЯ 1999 РОКУ
Я поїхав. Написав листа хлопцям
у Північній Кароліні, щоб попередити їх, мовляв, я поїхав.
"Я офіційно йду від вас.
Усе, що про мене говорили, - правда.
Я безнадійний і абсолютно егоїстичний. Я найлінивіший з усіх.
Я змарнував своє життя.
Я заслуговую провести решту життя серед сміття, яким я і є.
Девід, ти завжди казав, що в час,
коли все валиться, люди показують своє справжнє обличчя.
Мені страшно навіть подумати, яку ціну за це доведеться заплатити.
Адже я зрадив Фредеріка та все, за що він боровся.
Але зараз, як я багато разів казав,
ви - єдині мої справжні друзі.
Ви мене більше ніколи не побачите.
Підпис: Дурник".
ДУРНИК
Я замовив таксі
на 2:30 ночі,
сподіваючись, що на ту годину всі вже спатимуть.
У нас було двійко німецьких вівчарок, тому доводилося йти навшпиньки
й не шуміти, щоб не загавкали.
Далі була гравійна під'їзна дорога,
яка пролягала десь за 2,5 кілометрів вниз схилом через ліс.
Та коли здалося, що мене вже не чують,
я просто побіг, чорт забирай.
Я зник.
Так, і вже не повернувся.
Пам'ятаю, як запитала в хлопців: "А де Джон?
Щось його не бачу. Може, він у Нью-Йорку?"
Відповідь: "Він пішов від нас, його вже немає".
І я не мала говорити про Джона. Не мала розпитувати про нього.
Я поїхав до Каліфорнії, якомога подалі від них.
У мене було близько 3000 доларів. Але я не знав, куди йти.
1999 РІК ЛОС-АНЖЕЛЕС, КАЛІФОРНІЯ
Пам'ятаю як Хойт подзвонив мені і сказав тоді,
що йому дуже погано.
Він був спустошений.
У нього нічого не трималося в голові.
Він був прямою лінією - морально, духовно,
як зомбі.
Я сказав йому: "Послухай,
можеш побути тут, поки не вирішиш,
що робити в житті далі.
Можеш пожити в мене, щоб не платити за житло".
Фабіо неймовірний друг.
Друг на все життя.
Не знаю, чи він інтуїтивно відчував, що робити,
чи у нього було занадто багато справ у власній кар'єрі,
але тоді він зробив вигляд,
ніби нічого такого не сталося.
"Давай, залишайся, знаєш, підемо в спортзал".
Він не розпитував.
Навіть не запитав, чому я поголив голову.
Я вигадав історію про роботу як екстремальна модель.
Хойт був надзвичайно успішним,
аж раптом у нього не залишилося ні грошей, анічого.
Ці люди схожі на піраній - відбирали все.
Перебування у Фабіо
дало мені можливість все обміркувати
та почати осмислювати свої почуття.
Я все ще роздумував, чи не варто повернутися.
Хойт був дуже чесним і відвертим.
А я розумів, що до нього з'являться.
Рано чи пізно життя дасть тобі ляпаса,
зрозумієш: "Боже, мене просто обдурили".
Я сказав йому: "Послухай, люди весь час
шукають, кого звинуватити.
Адже для танго потрібні двоє".
Він потрапив у пастку,
але був достатньо розумним, щоб усвідомити свою помилку.
І спитати, що ж робити далі.
Десь через рік я пішов пообідати з другом
до ресторану в Беверлі-Хіллз,
і тамтешній метрдотель впізнав мене та запитав: "Ви Хойт Річардс?"
А я сказав: "Так, так". А він: "Я дружу з Даром".
І я справді не знав, що на це відповісти.
Я відповів: "Будь ласка, скажіть Дару, що я живу в Лос-Анджелесі на самоті".
А собі: "Сподіваюся, він зрозуміє.
Сподіваюся, він розуміє, про що я".
За три тижні мені зателефонували.
Голос я не впізнав: "Привіт, Хойтере, це Дар".
Я: "Привіт, Даре!"
Каже: "Дзвоню від психотерапевта.
Він сказав, що мені слід тобі подзвонити".
Коли ми нарешті зустрілися, я сказав йому:
"Ніякої Північної Кароліни".
Я почав розповідати що сталося в Північній Кароліні, перш ніж я пішов.
Я сидів собі у барі, веселився.
Але коли я сів у машину, пролунало:
"Ву, ву, ву, ву".
У нас в машині лежала штурмова гвинтівка, але ми не зупинилися.
Ми доїхали до будинку біля озера і припаркувалися.
Я вистрибнув з машини. А хлопець викликав підмогу.
І мене ззаду збили з ніг.
А потім патруль, шерифи, поліція, миготіли сирени.
Хлопці кричали й волали:
"Не кажи їм свого імені!
Їм нічого не треба знати".
РАЗЕРФОРД, КОЛОРАДО ТЮРМА
Коли нас відпустили під заставу,
ми подали документи, зміст яких мені не був до кінця зрозумілий,
але це були ті самі документи, які заповнювали дружинники
та той чоловік у Рубі-Рідж. Це була заява уряду:
"У вас нема влади. Ми суверенний народ".
Але ми справді розлютили весь штат.
Адвокатам та детективам сказали,
що нас вважають антиурядовими терористами.
Вранці я прокинувся і сказав собі: "До біса все це".
Я зателефонував батькам, і це стало для мене приводом піти з групи.
І я страшенно боявся, коли це робив.
Ми з Даром стали сусідами по кімнаті.
Перші шість місяців ми намагалися якнайкраще розібратися
зі своїм досвідом у "Вічних цінностях",
типу: "Пам'ятаєш оце?
Як думаєш, що то було? Так дивно, еге ж?
І що це було?"
Ми почали ретельно аналізувати, що саме відбувалося.
Почали переосмислювати, що говорив Фредерік.
Ми зазначали це раніше
і хочемо ще раз підкреслити - ці програми покликані доносити знання
до широкого загалу, щоб запобігти
поширенню сект за допомогою інформації,
а не страху, почуття провини та забобонів.
Секти не можна зупинити страхом,
почуттям провини, забобонами, лише променистим, всеосяжним знанням.
Кожен, хто змушує вас поклонятися собі як фізичній особі,
є знаряддям найтемніших диявольських сил на Землі.
Люди роками говорили: "Це секта".
І ми думали: може все ж це дійсно правда?
У мене голова пішла обертом, коли до мене дійшло, що сказав Хойт.
Я проти сект.
Не намагайтесь переконати мене, що я у секті.
Я спитав: "Ти багато чув про секти?" А він: "Ні".
Я кажу: "Я теж небагато. Не думаю, що це була секта.
Спробую трохи розібратися в цьому".
Найпопулярнішою книгою була "Боротьба з контролем над розумом".
Контроль над розумом існує.
Навіть розумних і кмітливих людей можна надурити.
Стів Хассан, колишній член секти Муна.
...і вимушені вчиняти жахливі злочини.
Я подумав: "Це точно секта".
Я купив книгу.
Перші 60-70 сторінок стосувалися того, як його ідеологічно обробляли.
Боже, лише замінити імена.
І це буде моя історія, моя...
Це був важливий момент у моєму житті.
Я ніби ковтнув свіжого повітря.
Боляче, важко, але конче потрібно.
Я дзвонив кілька разів до Північної Кароліни, казав:
"Ви всі - члени клятої секти. Вам промили мізки".
І я знав, що мої слова проходять повз вуха,
але, чорт забирай, це було приємно.
Джон зв'язався зі мною і сказав: "Мег, це секта.
І завжди було сектою".
А я пам'ятаю, як мій хлопець постійно повторював:
"Це не секта, а ти тільки язиком ляпаєш".
Обзивався, як тільки міг,
і гримав на мене.
Звісно, я була просто в істериці.
Я тремтіла і гадала, чи можу я звідти звалити.
У мене був батьків пістолет, і я стрельнула в стелю.
І одразу подумала: "Божечки!"
Просто шок.
Коли почалися проблеми у Мег,
ми з дружиною втрутилися.
Тоді можна було побачити темну сторону учасників "Вічних цінностей".
І вони, безперечно, були загрозою для Мег.
Я була на межі, це був жах.
Я спакувала речі й поїхала додому.
На той час я був практично без грошей,
але я завжди пам'ятав,
що у мене є запас коштовностей,
за які я виклав десь 200 000 доларів.
КІЛЬЦЕ З ПЕРЛИНОЮ САПФІРОВЕ КІЛЬЦЕ
Я дав тих 6-7 кристалів на оцінку.
Їх загалом оцінили в 11 000 доларів.
Я зрозумів, що мене обдурили.
Всі ті люди в Північній Кароліні досі мешкали в будинку,
на придбання якого я доклав коштів.
У них були підприємства, які я фінансував.
Я дуже розлютився і врешті-решт подав до суду на залишки групи.
Я збираюся подати позов проти тих, хто залишився в групі.
Справа не лише в грошах.
Питання в тому, чим вони займаються і які цінності відстоюють...
Я не знав, чим це закінчиться.
Але мій адвокат сказав:
"Це може стати справжньою битвою".
Він був рішуче налаштований повернути свої гроші,
бо люди з Північної Кароліни намагалися продати будинок біля озера -
намагалися розпродати все.
Вони володіли 36 компаніями, і це було найгострішим моментом.
Це свідчить про те, що там коїлося дивне.
ПЕРЕКАЗИ ЗДІЙСНЕНІ БЕЗ ПОВЕРНЕННЯ
Ми просто звернулися до них, і це призвело до медіації.
Джон Хойт зв'язався зі мною, сказав,
що подає до суду на всіх на повернення грошей, і спитав:
"Допоможеш?"
Думаю, він хотів, щоб я був поруч, бо знав,
що я колись працював бухгалтером.
За це він пообіцяв
10 000 доларів після виграша справи.
Тож ми з Джоном поїхали до будинку біля озера.
Я побачив цей будинок вперше десь років за 13.
На той момент, здається, там було п'ятеро.
Ми до них зверталися,
а вони просто весь час брехали.
Але найбільше мене вразило усвідомлення,
що 2-3 роки тому я сам би сидів
по той бік столу і брехав би
так само, як вони.
Підозрілим виглядало все, бо ми не були загальноприйнятою нормою.
Ми були на іншому рівні.
І врешті-решт я сказав:
"Все, я більше не можу брати в цьому участь".
І я пішов, вважаючи себе невдахою.
Ось там, на цій ділянці, і стояв той будинок біля озера.
Вони думали, що отримають один мільйон доларів
за цю нерухомість і будинок,
але їхні плани зірвалися.
У 2002 році
до мого адвоката звернувся їхній адвокат,
і ми зрозуміли, що є можливість якось вирішити питання.
Отже, ми врегулювали цю справу
і, по суті, ліквідували всі активи, пов'язані з "Вічними цінностями".
Фактично "Вічні цінності" перестали існувати.
Мені цього вистачило.
Я не знав, що буде з тими хлопцями далі.
І мені, чесно кажучи, на той момент було байдуже,
але хотілося рухатись далі.
559 Р.Т. ХОЙТ МОЛОДШИЙ
Гадаю, для мене найважче - це усвідомлення того,
що своїм вибором я завдав болю багатьом людям.
Ти не можеш залікувати чужі рани, але я щиро намагався
налагодити стосунки з родиною.
Коли я повернувся,
мама вже боролася з раком.
Просто хочу запитати...
Я не бачив маму майже до кінця її життя.
І вже тоді
вона носила перуку,
бо вона проходила курс хіміотерапії...
Вона була сміливою.
Ти нам не відповідав.
І лише я розуміла, що ти був у секті.
Коли Джон повернувся,
він приєднався до родини на Різдво.
Це справді був перший раз,
коли він зміг познайомитися з моєю дружиною, сином і донькою.
Це Хелен. Це Метью.
Джону знадобився час, щоб знову стати собою.
Це важко для будь-кого.
Не думаю, що хтось може швидко від такого відійти.
Добре. Привіт, я Джон Хойт.
Мені 41 рік,
і я боявся повертатися додому.
Коли хвороба мами почала по-справжньому даватися взнаки,
я вирішив стати її основним доглядальником.
Якимось дивним чином я був до цього готовий,
адже пережив те саме з Фредді, коли він помирав.
Вона лише сказала, що любить мене.
Сказала, що все розуміє.
Я дуже вдячна Богові.
І я думаю, що саме молитва все змінила.
І повернула тебе додому.
Ми не бачились12 років.
Вона казала: "Мені весь час,
весь час здавалося, що ти у в'язниці".
Я спромігся сказати їй,
що її молитви були почуті і що вони справді допомогли.
І мені було погано.
Я пропустив стільки весіль і випускних.
Мене завжди запрошували.
А я всіх підвів.
Просто час - це те, чого не повернути. Але...
Хвороба матері дала мені можливість
довести родині,
що я повернувся.
Зараз мені дивно згадувати
давні події з точки зору того,
що в 16 років
похід на пляж з друзями
приведе мене до секти.
Влітку я живу в Нантакеті,
і до мене приїжджає багато гостей.
Себто, з...
Сьогодні на своєму шляху до відновлення я намагаюся не тільки пробачити себе,
а й зрозуміти, як це сталося, дізнатися,
як можна попередити інших
про небезпечні ознаки, про існування яких я раніше навіть не підозрював.
Хойте, розкажи нам про поведінку, характерну для сект.
Ти ж не в секту вступаєш, правда? Ніхто ніколи не скаже, що це секта.
Тобі нібито пропонують зовсім інше.
Що більше я казав про "Вічні цінності" та, зокрема, про Фредді,
то частіше люди починали згадувати подібні історії зі свого життя.
І так: "Зажди-но хвилинку.
Це нагадує мені історію з татом,
мамою, шефом, тренером".
В мої 16 навколо відбувалося багато змін.
Людина, від якої ти прагнеш любові та визнання,
певним чином зловживає положенням та контролює тебе.
Я мав тисячі бесід
і не зустрів жодної людини,
якій таке не було б знайоме.
Несвідомо я був рекрутером. Ось ким я був.
Я винен у долі багатьох людей,
яких познайомив
із Фредді та "Вічними цінностями".
І з цим мені доведеться жити.
Я відповіла на дзвінок Хойта лише нещодавно.
Маю зізнатися,
я налила собі склянку ірландського віскі
й випила до дна.
І тільки тоді відповіла на дзвінок.
Це була хороша розмова.
Він справді каявся, а я розповіла йому,
що ті випадки, коли мене ображали чи робили жертвою,
не роблять мене тою, хто я є.
Те, що я потрапила у секту
і стала однією з жертв Фредді, - це точно не вся моя історія.
У 2002 ДЖЕКІ СТАЛА ПЕРШОЮ ЖІНКОЮ, ЯКА САМОТУЖКИ ПІДКОРИЛА "НІС" ЕЛЬ КАПІТАН
Це зі мною трапилось,
але я навчилася справлятися з помилками,
продовжувала ризикувати і приймала все нові виклики.
Під час розмови з Хойтом я зрозуміла, наскільки він чутливий.
І я ціную те, що він інформує людей.
На жаль, маніпулювання свідомістю діє на всіх, хто до цього схильний.
Не встигаєш навіть помітити.
Ідея сектантства не є новою.
Такі ж інструменти є і в політиці.
Релігійні системи користуються такими ж інструментами.
Використовуються наші найпервісніші страхи.
Коли я був у "Вічних цінностях",
ми дивилися на інші групи: "Оце точно секта".
ПAСTОР ДЖИМ ДЖОНС ЛІДЕР СЕКТИ
Але ми ніколи на себе не дивилися з цього боку.
Зі мною четверо з Вічної Когорти,
їх усіх я знаю з їхніх 16 років.
Джон Хойт щойно закінчив Принстонський університет.
Непросто повернутися до моменту, коли вперше зустрів Фредді
чи когось із групи, зізнатися,
що мене надурили, і почати переосмислювати своє життя.
Це був хлопець із Брукліна,
який брехав про те, хто він такий і чим займається.
Він казав, що сирота,
хоча його мати прожила десь до 2023 року.
Бідний Фред, його несправедливо звинуватили.
Фредерік був доброю людиною і ніколи не був шахраєм.
Ніякої секти не було. Нічого такого не було.
Це правда.
ГОЛОС ДОРОТЕЇ КАРРОЛЛ МАТЕРІ ФРЕДЕРІКА
Коли люди знайомляться з Джоном,
перше, що він каже, це: "Я був членом секти".
Я розумію, що відчував і чого навчився у "Вічних цінностей".
І це ще не був кінець.
Це був лише початок мого духовного шляху.
Тому я хочу відстояти ім'я Фредеріка
і те, що від нього запозичив.
Чесно кажучи, коли я замислююся над "Вічними цінностями",
я не певна, чи це справді секта.
Не забувайте,
що Фредерік був моїм другом.
Коли ми розійшлися і я залишився сам по собі,
я вчиняв у 100 разів гірше.
"ВІЧНІ ЦІННОСТІ" ДУМКИ
Можливо, якби я довчився,
я б досягнув значних успіхів.
Хто там?
Хто дивиться цю телепрограму саме зараз?
Фредді зараз був би в захваті.
У захваті, бо не вважав би це чимось поганим.
Йому б дуже сподобалося, що він не втратив свого шанса.
Навіть через стільки років про нього й досі говорять.
Моє життя - це, безперечно, божевільна мильна опера.
Просто уявіть усе, що відбується,
поки ви дивитеся телепрограму.
Будь-хто ззовні, якщо мене послухає,
вирішить, ніби я комусь наказую, маніпулюю, роблю те-се.
Ось найголовніше послання, яке "Вічні цінності" адресують усім вам.
Якщо ви не здатні любити беззастережно, то ви всі - обманщики.
У "Вічних цінностях" є євреї, мусульмани, християни, буддисти та індуїсти.
Ми разом, ми любимо одне одного.
Ми хочемо донести, що ви теж так можете.
У нас тут саме це. Ось що у нас є. Абсолютна, безмежна любов.
І ми в це вірили.
Фредді, на мою думку, був дуже травмований.
Гадаю, він не розумів любові.
Саме тому навколо нього
точилися сутички.
Але я не можу повернутися в часі і сказати: "Нужбо мені промили мізки,
тому я в цьому не винен".
Я несу відповідальність за все, що сказав,
що зробив, за зловживання, в яких я брав участь
або просто стояв і нічого не робив.
Відчуваєш великий сором і велику бентегу.
Я зрозумів, що протиотрутою від сорому
є вразливість.
А виразити цю вразливість можна,
розповівши свою історію і прийнявши її.
З усіма недоліками. Просто своя історія.
ДЖОН АНДРЕАДІС ВІДМОВИВСЯ ВІД ІНТЕРВ'Ю.
ДЕВІД СІМАН І ФРІЦ ДІКМАН НЕ ВІДПОВІЛИ
ПРО СМРЕТЬ ФРЕДЕРІКА.
ХОЙТ РІЧАРДС ЗАРАЗ ПРАЦЮЄ АКТОРОМ, КІНОПРОДЮСЕРОМ ТА ПОДКАСТЕРОМ.
ХОЙТ ТАКОЖ ПРАЦЮЄ КОНСУЛЬТАНТОМ З ВИВОДУ ЛЮДЕЙ З СЕКТАНТСЬКИХ СТАНІВ.
ХОЙТ І ДОННА ЗАРУЧЕНІ І СКОРО ОДРУЖАТЬСЯ.
Переклад субтитрів: Борис Сидюк TransPerfect Media