Tjugoett över åtta.
Detta är Sunday Night Hall of Fame specialprogram ikväll
då vi spelar några av de bästa julhitsen.
Jag har en hel grej här med våra julkort.
Min mamma var mycket stolt över våra julkort
På jul måste man ha hjärtat på plats.
Varje år togs det ett foto och det var också ett nyhetsbrev.
Detta är 1974.
Min mamma skriver, "John, 12 år, sjunde klass.
I höst har han haft flera pojk och flick-fester i vårt spelrum,
de var rätt populära.
Han är mycket noggrann med hur han kammar och klär sig."
Japp, det var jag.
Men detta var julen 1987
och det var sista gången jag åkte hem på jul.
Min mor skriver, "John bor på Manhattan
men verkar vara mest i Europa.
Vi ser honom på bilder, men är ledsna att säga
att han brutit all familjekontakt."
Nästa år,
"Fortfarande inget från John förutom vad vi ser i magasin,
men vi fortsätter älska och be för honom."
Och detta är ett kort jag aldrig sett
för då hade jag brutit all kontakt med familjen.
De skickades tillbaka.
Och i detta står det,
"För jag är din mor.
Du kommer att bli 28 år gammal, och vi har knappt träffat dig på åratal.
Vi kanske inte var perfekta föräldrar,
men du vet att vi älskade dig.
Vi vill inte dö utan att någonsin träffa dig igen."
Jesus.
KÄRA JOHN
1990, när Vanity Fair-artikeln kom ut,
hittade vi en rådgivare för avhoppare
för att rigga en intervention.
Min äldre bror Rory hade kontaktat mig och sa,
"Hallå, låt oss ha en grabbhelg på Rhode Island."
Det var definitivt inget jag normalt sett skulle ha gjort.
Men, Rory har alltid varit på min sida,
så jag litade på honom.
Rådgivaren hade förklarat
att när folk försöker göra en intervention stöter det bort personen.
Du har en chans att få det att funka.
Första dagen seglade vi, alla dessa grejer vi brukade göra i Nantucket.
Men nästa dag när vi äter frukost, vi har kul,
och plötsligt kommer tre killar in.
Jag minns att jag kände, "Okej, vad fan pågår?"
Vi sade till John, "Hej, vi är bekymrade för dig
och dessa rådgivare är här för att hjälpa dig."
Plötsligt försvann mitt perifera synfält
och allt blev väldigt, väldigt litet.
Jag kände mig som ett fångat djur.
Men vi gick till hotellrummet och pratade, i 12 timmar tror jag.
Vi trodde att vi gjorde framsteg.
Så alla gick och lade sig
och vi skulle fortsätta samtalen följande morgon.
Sedan vaknar vi klockan 4.
John är borta.
Vi åkte till flygplatsen
och visst, gömd i ett hörn,
väntade John på sitt flyg.
Så nu tryckte vi på med allt vi hade.
"Detta är ditt liv. Detta är din familj.
Du måste lämna den där andra gruppen."
Och när de kallade till flyget?
Vi sa igen, "Du, åk inte, åk inte."
AVGÅNGAR UNITED AIRLINES
Men känslan av svek var så stark, jag bara vände och gick.
Och de såg på varandra och sa,
"Jag tror inte vi ser honom någonsin igen."
Det är inte så en intervention ska gå.
WBAB med Frederick von Mierers.
Låt oss ta en kort paus, och låta Fredericks röst vila.
Den är lite låg för jag har haft för mycket arbete att göra.
Inte ett ord. Du måste vila din röst.
-Jag har pratat med dig. -Jag vet.
Ingen kände till hela historien,
men Frederick hade blivit svag och började gå ned i vikt.
Vi tänkte, "Han har bara en öroninfektion,
denna svaghet som återvände."
Han hade nattliga svettningar. Han var dålig. Tappade vikt.
Jag tänkte att något var fel.
Jag visste att Frederick hade jättemånga partners.
Det var hans privilegium.
Men jag sa, "Jag tycker vi borde HIV-testas."
Jag testade negativt,
men han ville inte erkänna att han testat positivt.
Jag var vettskrämd.
Men måste jag berätta för alla?
Nej. Det borde jag inte, det gjorde jag inte.
Vi höll det hela hemligt.
Men Frederick ville fortfarande ha tillfälliga sexuella möten.
Så du tror att han hade sex med folk
som HIV-positiv?
Jag tror det, men jag såg det inte direkt.
Och samtidigt tänkte jag, "Detta är galet."
Jag var rädd,
men jag beslutade att det var absolut nödvändigt att konfrontera honom.
Så jag sa, "Frederick, jag stannar hos dig hela vägen genom detta.
Men du vet, du måste berätta för mig. Tänker du verkligen klart?"
Men det gjorde honom riktigt arg.
Och han slog mig i huvudet med en tallrik.
Han slår mig i ansiktet och jag får näsblod.
Och han, "Din jävla fucking fitta! Dra åt helvete!"
Jag tänkte, kanske är det ett trick.
Jag lovade honom att stanna till slutet.
Paul Hinton.
Jag är den som vet att det inte alls är bra med Frederick.
Borde jag inte hjälpa honom?
Men det fanns ett särskilt uttryck i hans ögon.
Det var inte mänskligt. Och det var inte Frederick.
Jag är förvånad att Paul inte bröt skallen.
Paul gick till de lokala myndigheterna,
men ville inte pressa ärendet längre
för han var rädd att det skulle gå illa för honom.
Min rädsla var att Frederick skulle vända mitt beslut att lämna emot mig.
Tänk om Frederick kunde skylla saker på oss alla?
Trots allt hade jag gjort A, B och C,
ärenden och cash, hanterat juvelerna utanför räkenskaperna.
Tre fjärdedelars miljon i försäljning.
För att vara ärliga.
Tvåhundra gram magiska svampar i frysen och olika grejer.
Så om någon tjallar eller du åker fast, är du körd.
Men när jag lämnade tänkte jag, "Jag håller mig tyst och lugn."
Det var väldigt svårt för mig att lämna
för jag ifrågasatte mig själv under resten av mitt liv.
Det slutade med att jag gick med i militären, US Army.
Jag var 25 och var tvungen att omgruppera.
Runt den tiden,
började Fredericks kropp försämras ganska snabbt.
Hans immunsystem kunde inte hantera vad som än som pågick.
Och när Frederick började bli sjukare och sjukare,
tänkte jag, "Han behöver bara åka ned till North Carolina.
Han kryar på sig och allt blir bra."
Jag körde personligen ned Frederick från lägenheten i New York till Lake Lure.
Han var sängliggande dygnet runt
så vi tvingades vända honom för han började få liggsår.
Vi visste inte att han dog av AIDS. Vi trodde det var en infektion.
Han berättade inte för oss.
Och till slut när Fredericks hälsa fortsatt tvinade bort
var huvudvårdaren en kille som var med i Eternal Values.
Vid namn, David Seaman.
Med oss idag har vi dr David Seaman.
Idén bakom kiropraktik är att balansera kroppens strukturella system.
När David blev involverad i gruppen, var han kiropraktor.
Frederick började få vissa fysiska problem,
och David använde sin kiropraktik för att behandla honom.
Och sedan blev han typ husets kiropraktor
så vi alla fick små justeringar här och där från honom.
Men han kändes aldrig riktigt bra för mig.
Frederick sa att i ett tidigare liv,
hade David Seaman huggit av Fredericks huvud,
och anledningen till att David var här var för att hantera karman.
Kom du hit från en annan planet,
eller annat solsystem med?
-Det gjorde jag. -Det gjorde du?
Men det är oviktigt.
Medan Frederick blev allt sjukare, rådde det nu en maktkamp.
David försökte ta makten. Och det fanns en till kille, Fritz.
FRITZ DIEKMANN FÖRE DETTA ETERNAL VALUES-MEDLEM
Fritz var en högre chef
för tysk television på deras New York-kontor.
Han och Freddie var i samma ålder, och han var andreman.
Han höll i trådarna och agerade
som vice president så att säga.
Och...
Ja.
-Time out? Ok. -Ja, jag behöver tid.
Ja, fan.
Jag var i Reno, Nevada,
på ett jobb för GQ när jag fick telefonsamtalet.
Frederick var på sin slutsträcka
och jag behövde åka tillbaka
och i princip träffa honom och ta avsked.
Jag förnekade fullkomligt att han han höll på att dö.
Fritz och David började ta över och utövade sin kontroll.
Jag menar, Frederick var ett levande skelett då.
Det var inte lätt att ens se på Frederick.
Jag fick en liten flaska
som de sa var vatten, med en pipett.
Och de sa, "Han har det svårt.
Bara ge honom dropparna när du tycker det behövs.
Håll vätskebalansen."
Men senare delgav David Seaman
att vad vi alla gav honom
faktiskt var nån form av morfin eller nåt
för att försöka påskynda hans död.
Men ingen av oss visste det då.
Det var som gift i de flaskorna,
och vi gav honom faktiskt gift
när vi förmodades enbart fukta hans läppar.
Och vi satt i köket.
Fritz kommer in med en väldigt dyster uppsyn
och bara säger, "Frederick har gått bort."
Jag blev helt förstenad.
Jag visste inte vad jag skulle tro. Kunde inte tro det.
LONGITUD MITT PÅ DAGEN
I sin egen efemerid
markerade Frederick datumen
mellan 28 januari och 9 februari 1990
och skrev "Livets slut."
Och han dog 4 februari.
Så det var precis i det fönstret. Tro vad du vill om det.
Inse att jorden bara är en mellanstation.
När du dör, skiftar din vibration in i nästa oktav.
Ställena du kommer till,
och detta är viktigt, bestäms av ditt liv.
Det är därför många, innan de dör,
ser hela sitt liv passera revy.
Minns du ditt sista utbyte med Frederick när han var redig?
Jag sa att jag älskade honom.
Det är det sista jag minns.
Minns du hans reaktion?
Han log. Han pratade inte längre då.
Senare fick vi veta att när Frederick gick bort,
var David Seaman och Fritz Diekmann i rummet,
och David sa att Fritz lade kudden över Fredericks huvud
för att avsluta hans liv.
Och när han konfronterade Fritz, erkände han det.
Men vi diskuterade mellan oss
att det var ett barmhärtighetsmord.
Fritz, det syntes att det inte var något han ville göra
det var inget som var lätt för honom.
Och jag hade medkänsla för honom.
Så, damer och herrar, det är mycket att tänka på.
Uppstigna mästare, rymdmänniskor och uppståndna varelser.
God kväll, med en ny plattform för Eternal Values.
Inom timmar efter Fredericks bortgång,
kom Fritz över till folk som
kurade ihop om två eller tre.
Och vi försökte skratta
och minnas de goda tiderna med Frederick.
Han sa "Gör inte det. Frederick dog. Vi måste gå vidare."
Han var bara väldigt abrupt och kall om det.
Typ, Frederick är inte här, och hela det livet är över.
Till en början, försökte David få Frederick kremerad,
men innan dess, var vi tvungna att göra en obduktion.
Och det var då han diagnosticerades
med att ha AIDS-viruset.
När det blev offentligt att han hade AIDS,
var barmhärtighetsmordet absolut inget
vi skulle prata om.
Så det blev en av gruppens hemligheter
som vi alla kände till
men inte kunde uttala oss om offentligt.
EN "ALIEN" DÖR I RUTHERFORDS LÄN
MYSTIK RUNT YUPPIE SEXGURUS "DÖD"
Efter det fick vi omstrukturera Eternal Values totalt.
Och det var då Fritz tog över.
Men han hade inget av Freddies kunskap eller personlighet.
Och inom sex månader
började resten av gruppen göra motstånd mot honom.
Och vi hade ett slags myteri.
Vi återvände till New York,
de låste in honom i hans lägenhet och lät honom inte lämna.
Det gick runt två, tre dagar.
De sa att han var tvungen att lämna,
och de fick honom skriva över sitt ägarskap
av Eternal Values tillgångar, och han stack.
Och det splittrade gruppen.
Några tog Fritzs sida och andra tog vår sida.
Jag var tillfälligt i ledarpositionen
omkring en månad eller två
där vi var typ, "Okej, så vad gör vi nu?"
Men för att behålla
sin ledarposition i Eternal Values
var man tvungen att trycka ned folk, konfrontera dem.
Det är lyckligtvis inte så jag är skapad.
Så jag blev snabbt degraderad.
Vad tänkte du vid den tidpunkten om gruppen?
Jag tyckte att allt var rätt sjukt.
Var det likt något den var innan?
Inte för mig.
Det var några personer jag kände
som inte hade något intresse alls för spirituell utveckling,
utan bara var där för sitt eget nöje.
Något inom mig sa,
"Detta är fel. Du måste ut."
Men när jag berättade att jag skulle lämna gruppen
band de mig vid en stol och grillade mig en och en halv dag.
"Frederick skulle inte vilja detta. Du följer inte din väg."
Var du vaken hela tiden?
Jag minns inte att jag sov något.
Men de trodde jag skulle sticka med Fredericks juveler och sånt.
Så innan jag gick genom dörren,
tog de av mig allt utom kalsongerna
och lät mig gå genom dörren i kalsongerna med en påse kläder.
Så det var så jag lämnade gruppen.
På den tiden på distriktsåklagarens kontor
undersöktes detta för att gå till domstol.
Frederick var mitt i ett mångmiljonsbedrägeri.
Men de sa att även om det fanns ett spår av pengar,
så hade Frederick gått bort,
och fallet de trodde de kunnat driva i domstol
räckte inte längre till så det avskrevs.
Men när Frederick dog
trodde jag gruppen skulle förlora sin styrka.
Det skulle vara slutet på den.
Så det var väldigt överraskande för mig att det pågick så mycket längre.
FYRA ÅR SENARE
...hur det slutar.
Följ honom.
Gå in. Gå tillbaka till den där positionen, och börja.
Efter Frederick dog,
flyttade de flesta ned till North Carolina.
Freddie är borta. Fritz är borta.
Ingen har rymdmänniskorna som snabbval,
så vi måste lista ut hur vi skulle överleva apokalypsen,
och hur vi skulle göra det?
Detta är skrivet på brevpapperet när jag var
i London.
"Frederick sa upprepade gånger åt oss
att vi har en chans i vår livstid att göra nåt
som aldrig gjorts tidigare.
Exakt vad det är vet ingen av oss säkert,
men vi vet att det ska uppnås av oss
genom att vi håller ihop, arbetar tillsammans och bryr oss om varandra.
Enda vägen till överlevnad i framtiden är kollektivt boende.
Och vi vet alla hur viktigt Freddie sa att det skulle vara.
Vi är därför fria individer
som kommer samman med ett gemensamt syfte – självförverkligande."
Levnadssättet i North Carolina var att alla bodde i sjöhuset.
Det fanns sex sovrum, men varje rum hade två tvillingsängar.
Du hade noll privatliv.
Men vi hade levt i kollektiv så länge
att det inte alls kändes konstigt längre.
Det var bara så vi levde.
I North Carolina
var det mycket mer fötterna på jorden i det dagliga livet.
Men när Frederick levde, trots all galenskapen,
fanns det alltid en underström av spirituellt syfte.
Älska allt kravlöst
och du blir del av Guds cocktailparty på jorden.
Frederick hade alltid en typ av eteriskt tonad musik på.
Du transporterades ut ur New York och in i denna oas.
Men jag minns en morgon i North Carolina,
David hade en bergsprängare och låten Mandolin Rain.
Och han hade den jävla låten, jag lovar, i en vecka på repeat.
Jag bara, "Kan du vara snäll och stänga av den jävla låten?"
Och så började det, "Listen to the mandolin rain..."
Det var en annan vibe.
Gruppens kärna hade krympt till tio.
Det fanns inga kvinnor.
Och vi var medvetna om att vi var annorlunda och trodde på konstiga saker.
Dr David Seaman.
Vi beslutade att inte marknadsföra oss som Eternal Values
för det namnet var rätt smutsigt.
Och det startade en helt ny era för oss.
Och sedan startar vi ett slags byggföretag
för att framstå som normala.
BAT CAVE CIVIL SAMHÄLLSBEVAKNING
Jag visste då att de hade ett kontor kallat Lotus Group.
De var väldigt professionella väldigt artiga.
Jag sa, "Så folk säger att ni alla är utomjordingar."
Jag menar, kom igen.
Det var definitivt inget skrämmande eller farligt för mig.
Lokalbefolkningen kallade oss
"Homosexuella stjärnskådare med pärlband",
så det beslutades att det var en bra idé
att några av killarna hade tjejer.
Och en av killarna var med Meg.
Det var omedelbar kemi. Det bara sa pang.
Jag var så galet förälskad.
Du hade kunnat säga vad som helst om dem,
och jag hade inte trott det.
Jag hade bara inte trott det.
Jag var i North Carolina.
Det var nästan en tillfällighet att jag hamnade där,
jag fick jobb här.
Och efter ett år eller så, började jag se dessa bekanta ansikten.
Men jag läkte mig medvetet från denna upplevelse
och var rätt nöjd utan att veta något om dem.
Och sedan fick jag reda på att en kvinna i konstsamfundet
var involverad med Lotus Group.
Elissa kom in på mitt kontor en dag
och hon sa, "Jag känner dem från New York.
Jag har haft med dem att göra.
Har du någon aning om vilka de är?
De är inte vilka de utger sig för.
Du vill inte ha med dem att göra. Håll dig undan."
Jag såg på henne och sa, "Var försiktig."
Hon bara snäste av mig. Hon ville inte höra det.
Hon ville höra hur underbart det var.
På den tiden
antar jag att jag bara betraktade det som småstadsskvaller
och sånt.
För mig var vi alla vänner. Vi jobbade på dessa projekt.
Vi var som en familj.
Jag modellade fortfarande på heltid och reste mycket.
Så när E! Channel gjorde ett special
på herrmodeller
föreslog jag att de kom till North Carolina
och såg livet jag levde.
Hej, stig på. Det här är Lotus Group.
Vårt kontor ligger här i North Carolina.
Vi tänkte att han fick pressutrymme och han får ett helt segment.
Detta kan vara bra PR för alla i gruppen.
Du tittar på E! nöjesauktoriteten.
Jag hade alltid velat göra det.
I princip var den allmänna tonen att inte vara en kuf.
Men hela grejen var riggad och fejk.
En av de bästa sakerna med att jobba på Lotus Group
är att du hälsas varje dag av vår älskvärda Blair.
De hade anlitat en kvinna för att vara receptionist.
Hon var inte del av gruppen.
Jag tror inte Hoyt spenderat sekunder av sitt liv innan den sekvensen
på att prata med Blair.
Hon tar hand om alla telefoner härnere.
Hon är en älskvärd dam.
Vi hade en obekväm middag där, och av någon anledning,
bär jag en jävla kostym och slips.
Jag minns att jag sneglade över på Hoyt typ, "Seriöst?
När var sista gången vi satt och åt middag vid bordet?"
Han är enligt uppgift den bäst betalda herrmodellen i världen,
men efter nära tio år i branschen,
har framgång inte stigit Hoyt Richards åt huvudet.
E! tv show.
Vi såg inte det färdiga programmet innan det sändes.
När Hoyt inte arbetar,
är han här bland de lugna, stilla bergen i North Carolina.
E! gjorde allt om Hoyt.
Hoyt leder också ett byggföretag.
Hoyt har dessa verksamheter, och han anställer sina vänner.
Det skapade spänningar mellan oss alla i gruppen.
Bra, då ska vi inte störa mycket längre.
Men Dave är auktoriteten över allt detta.
För man måste förbli ödmjuk.
Det stiger honom åt huvudet.
I den gruppkontexten,
tassade jag alltid på tå, som många av oss.
Vi blev mer som en dysfunktionell familj
som höll ut för apokalypsen.
Detta är vårt produktionskontor.
På många sätt, när Frederick levde,
skämde han definitivt bort mig till viss del,
och det byggde upp mycket förbittring
i några av de andra medlemmarna.
Ironin i detta är att han fortfarande finansierar skit.
Han kunde vara ute och resa, Karibiska ön en vecka,
nästa vecka är han i Sverige, nästa vecka i Los Angeles.
När jag var borta, fanns det vänner och relationer
jag utvecklade utanför gruppen.
Och jag träffade en kvinna, Donna i LA.
Hon var en vacker brunett och jag var väldigt intresserad av henne.
Så vi började träffas och det var väldigt sporadiskt.
Jag reste så mycket
att jag kunde träffa henne en gång, kanske en gång på två månader.
Men jag hade utvecklat äkta känslor för henne,
och insåg att dessa saker som demoniserats under åren,
idén om romantisk kärlek, det kändes inte så illa.
Jag känner att hon är på min sida
och bryr sig om mig.
Och det förhållandet med Donna var något som började låsa upp mitt hjärta
på sätt jag aldrig väntat mig.
Men jag gjorde det i hemlighet. Ingen i gruppen visste om det.
År 1999,
kommer de magnetiska polerna skifta och mänskligheten decimeras.
I 1999 blev gruppen mindre.
De resterande medlemmarna
var alla väldigt beroende av varandra för att överleva.
Här är det.
Detta är några av mina anteckningar.
"Operation: 'Säker plats'"
Det pratades mycket
efter Fredericks död om polskiftet.
En tiondel av 1 % av befolkningen kommer att räddas.
Det var så planen sattes i rullning.
Ok, låt mig ta er till övervåningen och visa er
några av de grundläggande sakerna bakom operationen.
Vi behövde börja lagra mat för att kunna leva off grid.
-Hemligt gömställe. -Liten bunker härunder, va?
-Ja. -Vi vet vart vi ska när bomberna faller.
De trodde det skulle bli
något större planetomvälvande, katastrofalt världsevent,
och att Lake Lure var en av de säkraste platserna.
De ägde tomt långt upp på berget som hade grottor,
och det var dit alla skulle gå.
EN KRISSITUATION PUNKTEN UTAN ÅTERVÄNDO
Hur skulle det hända? Vilken var tidslinjen?
Och sedan började samtalen handla om vapen.
HELVETET KOMMER BRYTA LÖST
Vi lärde oss skjuta.
Jag hade ett hagelgevär och en. 45.
Det var att samla ihop och tillhandahålla det bästa försvaret för framtiden.
FÖRBERED FÖR ATT FÖRSKANSA ER FAJTA
Och det utvecklades snabbt till detta.
THOMPSONS LIVSMEDEL OCH GRILL
Åh ja, de hade en ordentlig arsenal.
De hade lagrat förråd stoppfulla av överlevnadsgrejer
för att vara säkra tills världen lugnat ner sig.
Och sedan skulle de komma in och hjälpa och rädda alla.
Så jag var den enda tjejen kvar,
och min pojkvän satte sig med mig en kväll och frågade mig,
"Vi kommer att vara tillsammans för att överleva.
Det vore bara rättvist."
Och, "Om du är villig att ha sex med de andra killarna,"
och, "Vem skulle du vilja ha sex med?"
Och jag minns bara att jag var absolut chockad och förskräckt.
Jag sa, "Du måste skoja."
Jag gav honom inga namn. Och han blev arg på mig.
Och jag sa, "Nej, jag skulle aldrig tänka mig det."
Där på slutet trodde vi att vi behövde kvinnor
för att återbefolka planeten och uppfostra upplysta varelser.
Som ett dåligt manus för sci-fi.
Då millenniet närmade sig
skulle alla dessa förändringar ske på jorden,
som tidvattenvågor och orkaner.
Vi började köpa guld och silver
för det skulle vara den enda konkreta pengakällan.
Under tiden flög jag till London för ett gig och typ,
"Ekonomier kollapsar inte."
"Inga jättevågor, inga jordbävningar."
Det låter löjligt alltihop, men
del av mitt kritiska tänkande började återvända.
Och det var då jag började lyfta idén med gruppen,
ni är här nere i North Carolina, ni är i en bubbla.
Hör på, ingenting händer därute.
Så jag attackerades för det.
Och i samma samtal, jag trodde inte det kunde bli värre.
Jag sa, "Åh, och förresten. Jag har träffat någon."
Och helvetet bröt lös.
"Vad menar du att du träffar nån?"
Och då sa de bara, "Du måste göra slut med henne.
Du är självisk och det är orätt mot henne.
Vad håller du på med?"
De utmålade det som jag var en skitstövel mot henne.
Hon har ingen aning om vad du är del av.
Och, jag sa till Donna,
"Jag trodde jag ville vara i detta förhållande, men det vill jag inte,"
och det var otroligt hårt och allvarligt.
Och att behandla henne så,
gick inte ned så bra med mig.
Och det påbörjade en period när de sa,
"Vi måste rädda Hoyt från sig själv.
Han förlorar förståndet. Han kan inte överleva därute.
Vi måste få honom tillbaka till North Carolina.
Vi måste övervaka honom noga."
De lät honom göra alla simpla uppgifter de kunde för att lära honom ödmjukhet.
Jag skulle vara först uppe, sist i säng.
Jag gjorde allt skitjobb som ingen ville göra.
Jag fick ett samtal som sa, "Kom över till sjöhuset."
John hade seriösa problem.
Och jag gick in i köket och John satt där,
väldigt undergiven, vid köksbordet,
och hela hans huvud var rakat.
Han var flintskallig.
Och jag sa, "Herregud, vad har hänt med ditt huvud?"
Och de sa, "Ja, berätta för Meg vad som hände."
Killarna hade instruerat mig att jag måste flytta till North Carolina
och ge upp min karriär.
Jag visste inombords att jag inte var redo för detta.
Men de sa, "Bara så du inte frestas
att ens tänka på att lämna,
ska vi raka ditt huvud så du inte kan modella längre."
Jag minns, när jag såg mig i spegeln
och tänkte för mig själv,
"Om jag haft hår kunde jag förmodligen vara i Milano nu
eller Paris, med Claudia Schiffer eller Cindy Crawford
och tjäna 25 lax om dan."
Jag är väl inte spirituell för jag vill hellre vara där.
Jag blev vad de kallade "flintskalliga hemmafrun".
Jag tolkade det som att det var mitt fel.
Om jag bara kunde få tummen ur och vara mer som dem,
skulle jag inte behöva gå igenom detta.
Men eftersom jag är bristfällig och det är något fel på mig,
tror jag aldrig de ger upp.
Jag tänkte, jag tror inte
jag någonsin kan leva upp till vad de ber mig att vara.
Jag kom bara till en punkt där, "Jag klarar inte detta."
Så jag drog upp en flyktplan.
Och jag åkte till flygplatsen och stack.
Jag kom till New York. Jag höll på att packa ihop.
Jag skulle vara där en natt innan jag åkte.
Och självfallet, dyker de upp vid dörren där i New York.
Jag minns att en av killarna satt i dörröppningen för att säkerställa
att jag inte kunde lämna mitt i natten,
Så jag sov bredvid fönstret och tänkte på att hoppa.
Men det gjorde jag inte.
Och de tog mig tillbaka till North Carolina.
Och det varade i tre, fyra veckor till.
Jag tänkte, "Den här gången ska jag inte åka fast.
Inte en chans."
Det var faktiskt helgen 4 juli,
4 JULI 1999
och när jag lämnade, skrev jag ett avskedsbrev
till killarna i North Carolina för att säga att jag stuckit.
"Det är officiellt. Jag slutar.
Allt ni sagt om mig är sant.
Jag är hopplös och fullkomligt självisk. Jag är latast i rummet.
Jag har slängt bort mitt liv.
Jag förtjänar att spendera resten av livet med soporna, som jag själv.
David, du har alltid sagt, 'I denna tid
när allt faller sönder, kommer folks sanna färger avslöjas.'
Jag ryser vid tanken på straffet jag kommer betala.
Det var inte illa nog att bedra Frederick och allt han stod för.
Men nu, alla ni, som jag sagt många gånger,
ni är de enda verkliga vänner jag haft.
Ni får aldrig se mig igen.
Signerat, Dipshit."
Så jag hade ordnat att en taxi
skulle möta mig 2.30 på morgonen,
och hoppades att alla skulle sova.
Vi hade två schäfrar, så jag fick krypa och vara tyst,
hålla hundarna lugna.
Och vi hade en grusväg
runt två kilometer nedför kullen genom skogen
När jag kände att jag var utom hörhåll,
stack jag bara iväg.
Och jag var borta.
Ja, den gången kom jag aldrig tillbaka.
Jag minns att jag frågade en kille, "Var är John?
Jag har inte sett honom. Har han åkt tillbaka till New York?"
Och han sa, "Ja, han har lämnat. Han har åkt."
Och jag fick inte prata om John. Jag fick inte fråga om honom.
Jag åkte till Kalifornien, lade så stort avstånd som möjligt mellan oss.
Jag hade runt 3 000 dollar. Men visste inte vart jag skulle.
1999 LOS ANGELES, KALIFORNIEN
Jag minns Hoyt, han ringde mig och sade då, du vet, han var
i riktigt dåligt skick.
Han var riktigt nedslagen.
Hans hjärna var tom.
Han var som en rak linje, moraliskt, spirituellt,
som en zombie.
Och jag sa, "Hör på,
Du kan stanna här tills, du vet,
du listar ut vad du vill göra.
Du kan bo här så du inte behöver oroa dig för räkningar."
Fabio är otroligt lojal.
Om du är hans vän, så är det för livet.
Jag vet inte om han bara visste instinktivt,
eller om han hade så mycket på gång i sin egen karriär,
men då visade han bara
typ, du vet, ingenting.
"Kom, bo här, låt oss gå till gymmet."
Inga frågor.
Han frågade inte ens om mitt rakade huvud.
Jag drog en historia om något extremt modelljobb.
Hoyt var en extremt framgångsrik modell,
och helt plötsligt stod han utan pengar, utan något.
Det där folket, de var pirayor. De lämnade dem utan något.
Att vara hos Fabio
gav mig en plats att ruva och börja bearbeta
några av mina känslor.
Jag övervägde om jag kanske borde återvända.
Hoyt var väldigt ärlig och öppen om det
och jag visste att det skulle komma.
Till slut får du en örfil av livet
och du inser, "Herregud, jag har blivit blåst."
Jag sade åt honom, "Hör på, vad folk mestadels gör i livet,
är att skylla på nån annan.
Det krävs två för att dansa tango i livet.
Han blev indragen,
men han var smart nog att komma iväg och inse, "Jag gjorde ett stort misstag."
Ved du vad? Vad gör jag nu?
Efter drygt ett år, åkte jag för att möta en vän
på ett lunchställe i Beverly Hills,
och husmästaren där kände igen mig och sa, "Är du Hoyt Richards?"
Och jag sa, "Ja, ja." Han sa, "Jag är vän med Dar."
Och jag visste inte hur jag skulle svara.
Så jag sa, "Snälla säg till Dar att jag bor i LA och att jag är ensam."
"Gud, hoppas han får meddelandet.
Och hoppas han förstår vad jag menar."
Och tre veckor går och jag får ett samtal
jag inte känner igen, "Hej Hoyter, det är Dar."
Jag sa, "Hej, Dar!"
Han sa, "Jag ringer från min terapeut.
Min terapeut sa att jag skulle ringa dig."
När vi slutligen träffades, sa jag till honom,
"Inget mer North Carolina för mig."
Jag började förklara att i North Carolina,
precis innan jag lämnade,
var jag i en bar och hade roligt.
Men när jag kom ut i bilen,
"Wee-woo, wee-woo."
Vi hade en laddad automatkarbin i bilen och stannade inte.
Vi körde in på nedfarten till sjöhuset och parkerade.
Jag hoppar ur bilen. Killen hade ringt efter förstärkning.
Och jag tacklades bakifrån.
Det var Highway Patrol, sheriffer, polis, sirener, lampor överallt,
och killarna skrek och gapade.
"Ge dem inte ditt namn!
De behöver ingen information."
RUTHERFORD FÄNGELSE
Efter att vi kom ut mot borgen,
fyllde vi i dessa papper, som jag inte var klar över,
men det var samma typ av pappersarbete som dessa milismän
och killen på Ruby Ridge hade fyllt i, som sa till myndigheterna,
"Ni har ingen makt över oss. Vi är suveräna."
Men vi gjorde hela delstaten förbannad.
Och de lät advokaterna och de privata utredarna veta
att vi ansågs vara myndighetsfientliga terrorister.
Efter det hände, vaknade jag upp och tänkte, "Fan ta detta."
Och jag ringde mina föräldrar och det var min exit ur gruppen.
Jag var livrädd när jag gjorde det.
Dar och jag blev rumskamrater.
Vi spenderade det första halvåret på att bara plocka isär
hela Eternal Values-upplevelsen så gott vi kunde,
som, "Du, minns du när detta hände?
Vad tror du pågick där? Visst var det skumt?
Vad var det?"
Vi började verkligen bakåtkonstruera det som hade hänt.
Vi började återbesöka saker som Frederick sagt.
Som vi sagt tidigare,
och vi önskar understryka, dessa plattformar ska medföra kunskap
till allmänheten för att undvika
spridningen av kulter genom information,
istället för rädsla, skuld och vidskeplighet.
Man kan inte stoppa kulter via rädsla och skuld
och vidskepelse, bara genom strålande, klar, lysande universell kunskap.
Den som får dig buga eller dyrka dem som fysisk form,
är ett instrument för de mörkaste och mest djävulska krafterna på jorden.
Folk hade länge sagt, "Det är en kult."
"Tror du det finns en chans att det kunde varit det?"
Mitt huvud bara, där jag inte ens kunde höra vad Hoyt sa en lång stund.
Jag är emot kulter.
Ingen ska säga att jag är i en kult.
Jag sa, "Vet du mycket om kulter?" Han sa, "Nej."
Jag sa, "Inte jag heller. Jag tror inte det var en kult.
Låt mig göra lite efterforskningar."
Och en bästsäljande bok var Combating Cult Mind Control.
Sinneskontroll existerar.
Intelligenta, smarta människor kan luras.
Steve Hassan, som är en ex-moonie.
Indoktrinerade till att utföra hemska saker.
Jag tänkte, "Det är definitivt en kult."
Men jag skaffade boken.
De första 60, kanske 70 sidorna var hur han blev indoktrinerad.
Man kunde ha ändrat namnet.
Så var det min story, och jag bara...
Det var ett betydelsefullt ögonblick i mitt liv.
Och jag behövde det som syre.
Även om det gjorde ont och smärtade, behövde jag det.
Jag ringde några samtal ned till North Carolina
och sa, "Ni är i en jävla kult. Ni hjärntvättas."
Och jag visste att jag talade för döva öron,
men gud vad det kändes bra.
John kontaktade mig och sa "Meg, det är en kult.
Det har alltid varit en kult."
Och jag minns att min pojkvän sa,
"Det är inte en kult och din jävla bla, bla, bla."
Sen kallade han mig alla skällsord
och han skrek på mig.
Självfallet var jag hysterisk.
Jag skakade och tänkte, "Kan jag komma härifrån nu?"
Jag hade pappas pistol och jag avfyrade vapnet i taket.
Och när jag gjorde det, tänkte jag, "Jädrans."
Du vet, rätt och slätt chock.
När det gick utför med Meg,
var när min fru och jag blev inblandade.
Och då fick man se den mörka sidan av Eternal Value-medlemmarna.
De hotade definitivt Meg.
Jag kunde bara inte, det var över, jag var vettskrämd,
så jag packade och flyttade hem.
På den tiden var jag i princip pank,
men jag hade alltid i bakhuvudet,
att jag hade ett skydd för jag hade dessa stenar
som jag förmodligen betalat nära 200 000 dollar för.
PÄRLRING I LOTUSINFATTNING SAFIRRING
Jag fick dem värderade,
och de sex, sju stenarna, tror jag var värda 11 000 dollar totalt.
Och det var då jag förstod att jag blivit sol och vårad.
Alla killar i North Carolina bodde fortfarande i ett hus
jag hjälpt till att betala för.
De hade verksamheter jag finansierat.
Jag blev riktigt arg och stämde återstående medlemmar.
Jag kommer att föra processer mot de individer som är kvar
för det är egentligen inte pengarna,
det är vad de gör och vad de står för...
Jag visste inte hur det skulle sluta,
men min advokat sa,
"Du vet, detta kan bli en riktig kamp."
Han var fast besluten att få sina pengar tillbaka
för killarna i North Carolina försökte sälja sjöhuset,
de försökte sälja allt.
De hade 36 företag, vilket är en av det sjukaste sakerna.
Det visar bara att något skumt pågår.
ÖVERFÖRINGAR VAR INTE AVTALSBINDANDE
Vi satte av efter dem och det ledde till medling.
John Hoyt kontaktade mig
och sa, "Jag stämmer alla och försöker få ut dessa pengar.
Kan du hjälpa mig?"
Jag tror han ville ha mig med för han visste
att jag var revisor på den tiden.
För att göra det, sa han,
"Jag ger dig 10 000 dollar om, du vet, när allt är klart."
Så John och jag körde till sjöhuset.
Det var första gången jag såg sjöhuset på 13 år eller nåt.
Då tror jag det var runt fem av dem.
Och vi fick en hel föreläsning,
och de bara ljög så det sprutade.
Men det som var mest stört för mig var vetskapen om
att bara för två, tre år sedan,
satt jag på den sidan av bordet
och ljög som de gjorde.
Allt var skumt eftersom vi inte uppfyllde världens normer.
Vi hade en annan standard.
Slutligen kom jag fram till,
"Jag kan inte vara del av detta längre."
Och lämnade med tanken att jag var misslyckad.
Det var där det stod, på den egendomen. Sjöhuset.
Killarna trodde de skulle få ut en miljon dollar
för egendomen och huset
men de stoppades.
2002,
hade min advokat kontaktats av deras advokat,
så vi visste att det fanns möjlighet att lösa det.
Så vi gjorde upp fallet
och likviderade i princip alla tillgångar som var knutna till Eternal Values
och i praktiken var Eternal Values död.
Och det kunde jag leva med.
Jag visste inte vad som skulle hända med killarna.
Och jag brydde mig inte särskilt,
utan ville bara gå vidare med mitt liv.
För mig är det svåraste att veta att jag gjort många illa
när jag tog in på den här vägen.
Man kan inte hela andras sår, men jag försökte uppriktigt
att återanknyta till min familj,
och när jag kom tillbaka,
kämpade min mor med cancer.
Jag vill bara fråga...
Att inte träffa mamma, mot slutet av hennes liv,
och då
bar hon peruk
för hon hade gått igenom kemoterapi och...
Hon var så modig.
Vi kunde inte nå dig.
Och jag var den enda som insåg att du var i en kult.
När John tog sig ut,
kom han för julfirandet det året.
Det var allra första gången
han hade en chans att träffa min fru och min son och min dotter.
Detta är Helen. Detta är Matthew.
Det tog ett tag för John att komma tillbaka till sitt gamla jag.
Det är svårt för alla.
Jag tror ingen bara skakar av det snabbt.
Okej. Hej, jag heter John Hoyt.
Jag är nu 41 år gammal,
och jag var så rädd för att komma hem.
För min mor, då sjukdomen verkligen började ta över,
valde jag att bli hennes huvudvårdare.
På nåt galet sätt, var jag förberedd på det,
då jag hade gått igenom hur Freddie var döende.
Allt hon sa var att hon älskade mig.
Och att hon förstod.
Jag tackar Gud.
Och jag tror bönen verkligen gjorde skillnad.
Jag tar med dig hem.
Jag träffade henne inte på 12 år.
Hon sa, "Det kändes,
hela tiden som du satt i ett fängelse."
Jag lyckades säga till henne,
att jag tror hennes böner hördes och att de verkligen hjälpte.
Det kändes så illa.
Jag hade missat så många bröllop och gradueringar.
Jag var alltid inbjuden.
Men jag avböjde alla.
Tiden kan du aldrig få åter. Men...
Min mors sjukdom gav mig möjlighet
att bevisa för min familj
att jag var tillbaka.
Det är enastående för mig nu
att se tillbaka på saker ur synvinkeln
att vid 16 års ålder,
gå till stranden och träffa dina kompisar
kan leda dig in på vägen till en kult
Jag bor i Nantucket på sommaren,
och många besöker mig.
De är från...
Idag ser jag hur min återhämtning var inte bara om att förlåta mig själv,
utan att även lära mig hur det kunde hända
och hur man kan ge andra
kunskap om de röda flaggorna jag inte visste fanns.
Hoyt, berätta hur detta är som annat kultbeteende.
Man går aldrig med i en kult. Ingen berättar att det är en kult.
Det är en lockbetesmanöver
Ju mer jag pratade om Eternal Values och Freddie i synnerhet,
börjar folk spela en version av den historien
från sina liv som, "Vänta lite."
"Det låter som förhållandet med min far
eller min mor eller chef eller coach."
Jag var bara 16 och jag gick igenom mycket i livet.
En person du söker kärlek och godkännande av
använder och kontrollerar dig.
I de tusentals samtal jag haft,
har jag inte mött nån som inte haft
nån typ av liknande relation.
Jag var en omedveten rekryterare. Det var det jag gjorde.
Det är många människor
som jag är ansvarig för att ha introducerat för
Freddie och Eternal Values.
Och det är något jag bara får leva med.
Det var bara nyligen som jag tog Hoyts samtal.
Och jag måste säga det,
jag hällde upp ett glas irländsk whisky
och vände botten upp.
Och sedan tog jag samtalet.
Och det var ett bra samtal.
Han uttryckte ånger, och jag sa till honom
de saker jag utsatts för eller någon som skadat mig
de sakerna definierar mig inte.
Att bli inblandad i en kult
och vara ett av Freddies offer är definitivt inte min story.
2002 BLEV JACKI DEN FÖRSTA KVINNAN ATT SOLOKLÄTTRA THE NOSE PÅ EL CAPITAN
Det hände,
men jag har lärt mig göra bättre misstag och fortsätta ta risker
och inte sluta utmana mig själv.
Och jag insåg från samtalet med Hoyt hur känslig han är.
Och jag uppskattar vad han gör för att utbilda folk.
Olyckligtvis fungerar sinneskontroll på alla, så fort du är mottaglig.
Du kommer inte ens märka det.
Idén med en kult är inte ny.
Politiska system använder dessa verktyg.
Våra religiösa system använder dem.
Våra mest ursprungliga rädslor används.
När jag var med i Eternal Values,
brukade vi se andra grupper och säga, "Det är definitivt en kult."
PASTOR JIM JONES KULTLEDARE
Men vi såg aldrig på oss själva på det sättet
Jag har med mig fyra Eternal-anhängare
som jag alla känt sedan de var 16 år.
John Hoyt, som precis graduerade från Princeton University.
Det är inte lätt att gå tillbaka till första mötet med Freddie
eller någon från gruppen och bara säga,
"Ja, jag blev blåst," och börja omforma sitt liv.
Detta var en kille från Brooklyn
som ljög om vem han var, ljög om vad han gjorde.
Han sa att han var föräldralös,
men hans mor levde tills nyligen, 2023 tror jag.
Stackars Fred, han blev verkligen lurad.
Frederick var en känslig själ, och han var aldrig en skurk.
Det fanns ingen kult. Inget av det där.
Det är sanningen.
DOROTHEA CARROLLS RÖST FREDERICKS MOR
När folk träffar John,
är det första han säger, "Jag var med i en kult."
Jag vet vad jag kände och vad jag lärt mig av Eternal Values.
Och det var inte min slutstation.
Det vara bara startpunkten för min spirituella resa.
Så jag vill försvara vem jag trodde Frederick var
och är och vad jag lärt mig av Frederick.
När jag tänker på Eternal Values, om jag ska vara ärlig,
vet jag inte ens om jag kallar det en kult själv än.
Du måste komma ihåg
att Frederick var min vän.
När jag skildes från honom och överlämnades åt mitt öde,
gick det faktiskt 100 ggr sämre.
ETERNAL VALUES SYN PÅ...
Men kanske om jag tagit lärdomen till sin spets,
kunde jag ha åstadkommit en hel del.
Vem är det,
som upplever detta teveprogram i denna stund?
Freddie skulle vara upprymd över detta nu.
Exalterad, för han skulle inte se något fel med det.
Han skulle älska faktumet att han höll sin plats i ledet.
Att folk faktiskt pratar om honom så många år senare.
Mitt liv är definitivt en galen såpa.
Om du kunde föreställa dig detta,
allt som hänt medan du tittar på detta teveprogram,
skulle det utifrån verka som
att jag säger detta till den, jag manipulerar den, gör datt.
Det är det högsta budskapet Eternal Values har åt er alla.
Om ni inte kan älska varandra kravlöst är ni alla bedragare.
I Eternal Values är vi judar, muslimer, kristna, buddister och hinduer.
Vi älskar varandra och arbetar ihop.
Vi försöker säga att ni också kan det.
Det är vad vi har här. Det är vad vi har. Fullständig kärlek.
Och det var vad vi trodde.
Jag tror Freddie, var väldigt skadad.
Och jag tror inte han förstod kärlek.
Och därför,
var det en stor förödelse som pågick runt honom.
Men jag kan inte gå tillbaka och säga, "Tja,
de hjärntvättade mig och därför är det inte mitt fel"
Jag är fortfarande ansvarig för allt jag sagt,
allt jag gjorde, utnyttjandet jag aktivt deltog i
eller bevittnade utan att göra något.
Jag bär på en stor skam och stor förlägenhet.
Och jag har lärt mig att serumet mot skam
är sårbarhet.
Och sättet man uttrycker sårbarheten på
är att berätta sin historia och bara äga den.
Med vårtor och allt. Bara berätta historien.
JOHN ANDREADIS .AVBÖJDE ATT BLI INTERVJUAD
DAVID SEAMAN OCH FRITZ DIEKMANN SVARADE INTE
PÅ NÅGRA FRÅGOR OM FREDERICKS DÖD
HOYT RICHARDS ÄR NU SKÅDESPELARE, SKRIBENT, FILMMAKARE OCH PODCASTARE.
HOYT ARBETAR ÄVEN SOM RÅDGIVARE FÖR AVHOPPARE FRÅN KULTER.
HOYT OCH DONNA ÄR FÖR NÄRVARANDE TROLOVADE FÖR ÄKTENSKAP.
Undertexter: Alexia da Costa TransPerfect Media