Enaindvajset minut čez osmo.
To je Sunday Night Hall of Fame, posebna oddaja.
Zavrteli bomo nekaj največjih božičnih hitov.
Tukaj imam to z našimi božičnimi voščilnicami.
Mama je bila zelo ponosna na naše božične voščilnice.
Za božič moraš biti srčen.
Vsako leto smo imeli fotografijo in novičnik.
To je leto 1974.
Mama piše: "John ima 12 let, je v sedmem razredu.
To jesen je imel v sobi za druženje več zabav za fante in dekleta,
ki so bile precej uspešne.
Zelo pazi na svojo frizuro in oblačila."
Ja, takšen sem bil.
To pa je bil božič leta 1987.
Takrat sem zadnjič šel domov za božič.
Mama piše: "John živi na Manhattnu,
a je večino časa v Evropi.
Vidimo ga na slikah, z žalostjo pa sporočamo,
da je prekinil stike z družino."
Naslednje leto:
"John se še vedno nič ne oglasi, vidimo ga samo v revijah.
Vseeno ga še imamo radi in molimo zanj."
Te voščilnice pa doslej še nisem videl,
ker sem takrat že prekinil stike z družino.
Nazaj so bile poslane.
Tukaj pa piše:
"Ker sem tvoja mama.
Star boš 28 let, a te že leta skoraj nismo videli.
Morda nisva bila popolna starša,
a vsaj veš, da sva te imela rada.
Nočeva umreti, ne da bi te še kdaj videla."
Jezus.
DRAGI JOHN
Leta 1990, ko je Vanity Fair objavil članek,
smo našli svetovalca za odhod,
ki je pomagal pripraviti intervencijo.
Moj starejši brat Rory je stopil v stik z mano in rekel,
da bi šli fantje v Newport v Rhode Islandu.
Običajno tega ne bi naredil.
Ampak Rory me je vedno nekako podpiral,
zato sem mu zaupal.
Svetovalci za odhod so pojasnili,
da ljudje poskusijo z intervencijo, ampak da to osebo odžene.
Eno priložnost imaš, da ti uspe.
Prvi dan smo jadrali in vse to, kar smo počeli na Nantucketu.
Naslednji dan smo bili na zajtrku, lepo smo se imeli,
ko so kar naenkrat vstopili neki trije tipi.
Pomislil sem: "Kaj se dogaja, pizda?"
Johnu smo rekli: "Skrbi nas zate,
svetovalci so tu, da ti pomagajo."
Nenadoma se mi je zožil vid,
vse se je zelo pomanjšalo.
Počutil sem se kot ujeta žival.
Vrnili smo se v hotelsko sobo in se pogovarjali kakšnih 12 ur.
Zdelo se nam je, da smo kar dobro napredovali.
Vsi smo šli spat
in naslednje jutro naj bi nadaljevali pogovor.
Zbudili smo se okoli četrte ure.
Johna ni bilo več.
Odpeljali smo se na letališče.
In tam je bil v kotu skrit John,
ki je čakal na svoj let.
Zdaj smo pritisnili s polno silo.
"To je tvoje življenje, tvoja družina.
Tisto drugo skupino moraš zapustiti."
Potem oznanijo vkrcavanje na letalo.
Spet mu rečemo, naj ne gre.
ODHODI UNITED AIRLINES
Občutek izdaje je bil tako močen, da sem se obrnil in odšel.
Spogledali so se in si rekli,
da me najbrž ne bodo nikoli več videli.
Ne upaš na tak izid intervencije.
PRIPELJITE MI LEPE LJUDI
WBAB s Frederickom von Mierersom.
Naredimo kratek premor, da si Frederick odpočije glas.
Malce nizek je, ker sem imel veliko dela.
Ne govori, odpočij si glas.
Govorila sva. -Vem.
Nihče ni poznal cele zgodbe,
toda Frederick je postal šibek in začel hujšati.
Mislili smo, da ima vnetje notranjega ušesa,
šibkost, ki se vrača.
Ponoči se je znojil, ni bil dobro, hujšal je.
Mislil sem, da je nekaj narobe.
Vedel sem, da je imel Frederick ogromno partnerjev.
To je bila njegova odločitev.
Ampak rekel sem, da se morava po mojem testirati za HIV.
Jaz sem bil negativen,
on pa ni priznaval tega, da je bil pozitiven.
Prestrašen sem bil.
Pa moram res vsem povedati?
Ne, ne bi, nisem.
To je ostala skrivnost.
Frederick je še vedno hotel imeti spolne odnose z neznanci.
Naj bi seksal z ljudmi,
ko je bil HIV-pozitiven?
Po mojem je, ampak tega nisem neposredno videl.
Hkrati pa sem si mislil, da je to noro.
Bal sem se,
a sem se odločil, da se moram soočiti z njim.
Rekel sem mu, da bom ves čas ostal ob njem,
ampak da mi mora povedati, ali res jasno razmišlja.
To ga je razjezilo.
Po glavi me je udaril s krožnikom.
Udarjal me je po obrazu, krvavel sem iz nosu.
Rekel je: "Ti neumni prasec, poberi se."
Razmišljal sem, da je to morda trik.
Obljubil sem, da bom do konca ob njem.
Paul Hinton.
Sem edini, ki ve, da Frederick ni dobro.
Naj mu ne bi pomagal?
A je imel v očeh nekakšen pogled.
Ni bil človeški. To ni bil Frederick.
Čudno, da mu Paul ni razbil glave.
Paul je šel na tamkajšnjo policijsko postajo,
a potem ni hotel nadaljevati,
ker se je bal, da se bo zanj slabo izšlo.
Bal sem se, da bo Frederick odločitev, da grem, obrnil proti meni.
Kaj, če bi nas Frederick okrivil za vse?
Naredil sem to, tisto drugo in tretje,
skrbel sem za stvari in gotovino, neuradno prodajal dragulje.
Za 750.000 dolarjev prodanih stvari.
Kar recimo.
V zamrzovalniku je bilo 0,2 kg halucinogenih gob in podobno.
Če te kdo zatoži ali zaideš v težave, si v riti.
Ko sem odšel, sem si mislil, da bom ostal tiho.
Težko mi je bilo oditi,
ker sem preostanek življenja dvomil o sebi.
Na koncu sem šel v vojsko. Pridružil sem se ameriški vojski.
Star sem bil 25 let, moral sem se spraviti k sebi.
Nekako v tistem času
je začel Frederick hitro telesno slabeti.
Njegov imunski sistem ni prenesel tega, kar se je dogajalo.
Ko je Frederick postajal vedno bolj bolan,
sem pomislil, da mora v Severno Karolino,
tam si bo opomogel in bo vse v redu.
LAKE LURE SEVERNA KAROLINA
Sam sem peljal Fredericka iz stanovanja v New Yorku v Lake Lure.
Cele dneve je bil v postelji,
morali smo ga obračati, ker je dobival preležanine.
Nismo vedeli, da je kriv aids, mislili smo, da je okužba s stafilokoki.
Nikomur ni povedal.
Frederickovo zdravje je še naprej pešalo,
njegov glavni skrbnik pa je bil nekdo iz Večnih vrednot.
David Seaman.
Danes je z nami dr. David Seaman.
Glavna ideja kiropraktike je uravnoteženje strukture telesa.
Ko se je David vključil v skupino, je bil kiropraktik.
Frederick je že imel določene fizične težave,
David pa ga je s kiropraktiko zdravil.
Postal je hišni kiropraktik,
občasno nas je vse malo naravnal.
A nikoli nisem imel dobrega občutka glede njega.
Frederick je govoril, da mu je v prejšnjem življenju
David Seaman odsekal glavo,
David pa je zdaj z nami, da se karmično odkupi.
Ste tudi vi z drugega planeta
ali iz drugega sončnega sistema?
Ja. -Ste?
Ampak to ni pomembno.
Ko je Frederick še bolj zbolel, je prišlo do boja za moč.
Za moč sta se borila David in tip po imenu Fritz.
FRITZ DIEKMANN NEKDANJI ČLAN
Fritz je bil višji vodstveni delavec
v newyorški pisarni nemške televizije.
S Freddiejem sta bila enako stara, bil je drugi glavni.
Imel je sprejeme in se obnašal,
kot da je podpredsednik, če se tako izrazim.
In ...
Ja.
Premor? V redu. -Ja, čas potrebujem.
Ja, pizda.
Bil sem v Renu v Nevadi,
snemal sem za GQ, ko sem prejel telefonski klic.
Frederick je bil na smrtni postelji,
moral sem se vrniti,
da ga vidim in se poslovim.
Sam pri sebi sem zanikal dejstvo, da bo vsak čas umrl.
Fritz in David sta začela prevzemati vajeti in vse nadzorovati.
Frederick je bil takrat kot živ okostnjak.
Ni ga bilo lahko sploh pogledati.
Dali so mi epruveto,
notri naj bi bila voda, in kapalko.
Rekli so, da mu je težko,
zato naj mu dam nekaj kapljic, ko se mi bo zdelo potrebno.
"Naj dovolj pije."
Pozneje nam je David Seaman povedal,
da smo mu v resnici dajali
nekakšno obliko morfija,
da bi poskusili pospešiti njegovo smrt.
Takrat nam tega niso povedali.
V stekleničkah je bil strup.
Dajali smo mu strup,
ko naj bi mu samo omočili ustnice.
Potem smo sedeli v kuhinji.
Vstopil je Fritz zelo mrkega obraza
in rekel, da je Frederick umrl.
Otopel sem.
Nisem vedel, kaj bi si mislil. Nisem mogel verjeti.
NEBESNA DOLŽINA OPOLDAN
V svojih efemeridah
je Frederick označil datume
med 28. januarjem in 9. februarjem 1990
ter napisal: "Konec življenja."
Umrl je 4. februarja.
Točno v tem časovnem okviru je bilo. Mislite si, kar hočete.
Vedeti morate, da je Zemlja samo postanek.
Ko umrete, se počasi premaknete v drugo oktavo vibracije.
Kraje, kamor greste,
in to je zelo pomembno, določa vaše življenje.
Zato se veliko ljudem pred smrtjo
pred očmi odvrti celo življenje.
Se spomnite zadnjega pogovora s Frederickom, ko je bil še pri sebi?
Rekel sem mu, da ga imam rad.
To je zadnje, česar se spomnim.
Se spomnite njegovega odziva?
Nasmehnil se je. Takrat ni več govoril.
Pozneje smo izvedeli, da sta bila David Seaman in Fritz Diekmann
v sobi, ko je Frederick preminil.
David je rekel, da je Fritz dal Fredericku čez glavo blazino,
da bi končal njegovo življenje.
Ko smo o tem vprašali Fritza, je to priznal.
Ampak pogovarjali smo se,
da je šlo za umor iz usmiljenja.
Videlo se je, da Fritz tega ni hotel narediti,
ni mu bilo lahko.
Dejansko se mi je malo smilil.
Gospe in gospodje, veliko tem je za razmislek.
Razsvetljeni mojstri, ljudje iz vesolja, od smrti vstala bitja.
Lahko noč, to je bila še ena epizoda Večnih vrednot.
Nekaj ur po Frederickovi smrti
je Fritz prišel do ostalih,
ki so stali po dva ali tri.
Skušali smo se smejati
in se spominjati dobrih časov s Frederickom.
Rekel je: "Nehajte s tem. Frederick je umrl, moramo živeti dalje."
Zelo osoren in hladen je bil.
Fredericka ni več, tistega življenja je konec.
Na začetku je David poskušal dati Fredericka upepeliti,
a preden bi bilo to mogoče, je bila potrebna obdukcija.
Takrat naj bi postavili diagnozo,
da je imel virus aidsa.
Ko se je javno razvedelo, da je imel aids,
res ne bi več govorili
o umoru iz usmiljenja.
To je postala ena teh skrivnosti v skupini,
ki smo jih vsi poznali,
a jih nikakor ne bi razkrili drugim.
V RUTHERFORDU UMRL "VESOLJEC"
SKRIVNOSTNA "SMRT" JUPIJEVSKEGA SEKS GURUJA
Potem smo morali povsem spremeniti Večne vrednote.
In takrat je vodstvo prevzel Fritz.
Ampak ni imel takšne pameti in osebnosti kot Freddie.
V roku pol leta
smo se mu ostali v skupini začeli upirati.
Prišlo je do upora.
Vrnili smo se v New York.
Zaklenili so ga v stanovanje in mu niso dovolili oditi.
To je trajalo dva, tri dni.
Rekli so mu, da mora oditi.
Prepričali so ga, da je prepisal svoje lastništvo
nad premoženjem Večnih vrednot, potem pa je odšel.
Po tem razkolu je šla skupina nekako narazen.
Nekateri so bili na Fritzevi strani, nekateri pa na naši.
Začasno sem prevzel vodenje,
za kakšen mesec ali dva,
ko smo se spraševali, kaj bomo naredili.
A da bi zares obdržal
vodstveni položaj v Večnih vrednotah,
si moral biti pripravljen poniževati druge, se prepirati.
Jaz na srečo nisem takšen človek.
Hitro so me odstavili.
Kaj ste takrat razmišljali glede skupine?
Zdelo se mi je, da je vse precej zjebano.
Je bila podobna kot prej?
Meni se ni zdelo.
Za par posameznikov se mi je zdelo,
da jih sploh ne zanima duhovna rast,
ampak so tam, da potešijo svoje želje.
Nekaj v meni mi je govorilo,
da je to narobe, da moram stran.
Ko sem jim rekel, da zapuščam skupino,
so me privezali na stol in me dan in pol zasliševali.
"Frederick ne bi hotel tega. Ne slediš svoji poti."
Ste bili ves čas budni?
Ne spomnim se, da bi zaspal.
Mislili so, da bom mogoče odšel s Frederickovimi dragulji in podobno.
Preden sem odšel,
so me slekli do spodnjega perila.
Odšel sem v spodnjem perilu in z oblačili v vreči.
Tako sem zapustil skupino.
Takrat je tožilstvo preiskovalo
in se trudilo, da bi vse to prišlo pred sodišče.
Frederick je bil v središču milijone dolarjev vrednega prekupčevanja.
Ampak rekli so mi, da čeprav je obstajala sled denarja,
je Frederick umrl,
zato primer, s katerim so hoteli na sodišče,
ni bil več dovolj, zato so to zadevo opustili.
Ko je Frederick umrl,
sem res mislila, da bo skupina izgubila zagon.
Da bo to njen konec.
Zelo me je presenetilo, da je še tako dolgo zdržala.
1994 ŠTIRI LETA POZNEJE
... kako se bo izteklo.
Sledite mu.
Pridite. Pojdite na položaj in začnite.
Po Frederickovi smrti
se je večina ekipe preselila v Severno Karolino.
Freddieja in Fritza ni več.
Nihče nima vesoljcev med svojimi stiki,
zato moramo sami ugotoviti, kako preživeti prihajajočo apokalipso.
Kako nam bo to uspelo?
To je napisano na pisemskem papirju od tam,
kjer sem bival v Londonu.
"Frederick nam je ves čas govoril,
da lahko v življenju naredimo nekaj,
česar še niso naredili.
Nihče od nas ne ve, kaj točno to je,
a vemo, da naj bi to dosegli tako,
da ostanemo skupaj, sodelujemo in skrbimo drug za drugega.
V prihodnosti bo preživetje mogoče samo s skupnostjo.
Vemo, kako ključno naj bi bilo to po Freddiejevih besedah.
Smo svobodni posamezniki,
ki nas združuje skupen cilj: samouresničitev."
V Severni Karolini smo vsi živeli v hiši ob jezeru.
Imeli smo šest spalnic, v vsaki sta bili dve dvojni postelji.
Ni bilo zasebnosti.
A smo že tako dolgo živeli skupaj,
da se nam ni več zdelo čudno.
Tako smo pač živeli.
V Severni Karolini
je bil vsakdan veliko bolj prizemljen.
A ko je bil Frederick še živ, je bil kljub vsej norosti
vedno prisoten občutek nekakšnega duhovnega namena.
Če vse brezpogojno ljubiš,
postaneš del višje božje koktajl zabave na Zemlji.
Pri Fredericku je vedno igrala nekakšna eterična glasba.
Iz New Yorka te je ponesla v nekakšno oazo.
Spomnim se nekega jutra v Severni Karolini,
ko je David prinesel velik radio in pesem Mandolin Rain.
Tisto jebeno pesem je vrtel ves teden, prisežem.
Rekel sem, ali lahko ugasne to jebeno pesem.
In potem se je začelo. "Prisluhni dežju mandoline ..."
Drugačno vzdušje je bilo.
Osrednja skupina se je zmanjšala na deset ljudi.
Nobenih žensk ni bilo.
Zavedamo se, da smo drugačni, da imamo čudna prepričanja.
Dr. David Seaman.
Odločili smo se, da se ne bomo promovirali kot Večne vrednote,
ker je bilo to ime precej umazano.
S tem se je za nas začelo novo obdobje.
Hoteli so zagnati nekakšno gradbeno podjetje,
da bi se vse zdelo normalno.
BAT CAVE TU DELUJE SOSEDSKA STRAŽA
Takrat so imeli podjetje, imenovano Lotus Group.
Bilo so zelo profesionalni, zelo vljudni.
Rekla sem: "Ljudje govorijo, da ste vesoljci."
Dajte no.
Niso se mi zdeli strašljivi ali nevarni.
Domačini so govorili,
da smo "homoseksualni opazovalci zvezd s koraldami."
Odločili smo se, da bi bilo pametno,
da bi nekateri fantje imeli punce.
Eden od fantov je bil z Meg.
Prišlo je do takojšnje kemije. Kar eksplodiralo je.
Noro sem bila zaljubljena.
O njih bi mi lahko rekli kar koli,
pa tega ne bi verjela.
Preprosto ne bi verjela.
Bila sem v Severni Karolini.
Skoraj naključno sem končala tam,
tam sem dobila službo.
Po kakšnem letu sem začela videvati poznane obraze.
A sem se zavestno zdravila po tej izkušnji.
Zadovoljna sem bila, da nisem ničesar vedela o njih.
Potem sem izvedela, da se je ženska iz umetniške skupnosti
zapletla s skupino Lotus Group.
Elissa je nekega dne prišla v mojo pisarno
in rekla: "Poznam te tipe iz New Yorka,
imela sem opravka z njimi.
Sploh veš, kdo so ti ljudje?
Niso takšni, kot se zdijo.
Nič nočeš imeti z njimi, izogibaj se jih."
Pogledala sem jo in rekla: "Samo bodi previdna."
Prekinila me je, tega ni hotela slišati.
Hotela je slišati, kako krasno je.
Mislim, da sem takrat
vse pripisovala tračem v majhnem mestu
in podobno.
Zame smo bili vsi prijatelji, sodelovali smo pri projektih.
Bili smo kot družina.
Še vedno sem delal kot model in veliko potoval.
Ko je E! Channel pripravljal posebno oddajo
o moških modelih,
sem predlagal, da pridejo v Severno Karolino
in vidijo, kako živim.
Hej, kar naprej. To je Lotus Group.
Pisarno imamo tu v Severni Karolini.
Mislili smo, da bodo poročali o njem in naredili cel prispevek.
To bi lahko bil dober PR za vse v skupini.
Gledate E!, glavne v zabavni industriji.
To sem si vedno želel reči.
Splošno navodilo je bilo, naj ne bomo čudni.
A je bilo vse prirejeno in lažno.
Super stvar pri delu v Lotus Group je to,
da te vsak dan pozdravi naša krasna Blair.
Najeli so neko žensko, da je bila receptorka.
Ni bila del skupine.
Mislim, da Hoyt pred tem snemanjem ni niti par sekund v življenju
govoril z Blair.
Skrbi za telefonske klice.
Krasna gospa je.
Imeli smo nekakšno nerodno večerjo, na kateri sem iz nekega razloga
nosil jebeno obleko in kravato.
Spomnim se, da sem pogledal Hoyta: "Resno?
Kdaj smo nazadnje sedli za mizo in večerjali skupaj?"
Bil naj bi najbolje plačani moški model na svetu,
a po skoraj desetletju v tem poslu
Hoytu Richardsu uspeh ni stopil v glavo.
E!-jeva TV-oddaja ...
Nismo videli zmontirane različice, dokler je niso predvajali.
Kadar Hoyt ne dela,
uživa tukaj v miru in tišini gora v Severni Karolini.
E! je v središče postavil Hoyta.
Hoyt tudi vodi gradbeno podjetje.
Hoyt ima podjetja in v njih zaposluje prijatelje.
To je ustvarilo napetost med vsemi nami v skupini.
Dobro se sliši. Ne bomo te več motili.
Ampak Dave je glavni pri vsem tem.
Moral si ostati skromen.
To mu je stopilo v glavo.
V tisti skupini
sem bil vedno napet, tako kot večina od nas.
Postali smo nekakšna disfunkcionalna družina,
ki čaka na apokalipso.
To je naša glavna pisarna.
Ko je bil Frederick še živ,
me je do neke mere vsekakor razvajal.
Zaradi tega je bilo veliko zamer
pri nekaterih drugih članih.
Ironija pa je v tem, da še vedno financira zadeve.
Šel je na pot. En teden je na karibskem otoku,
naslednji teden na Švedskem, potem v Los Angelesu.
Ko sem potoval, sem izven skupine spletal
prijateljstva in odnose.
V L. A.-ju sem spoznal neko Donno.
Bila je prelepa rjavolaska, zelo me je pritegnila.
Začela sva se videvati, bilo je nekako bolj občasno.
Veliko sem potoval,
lahko sva se videla enkrat na mesec, včasih enkrat na dva meseca.
Vendar sem začel res nekaj čutiti do nje.
Ugotovil sem, da stvari, ki so bile skozi leta demonizirane,
recimo romantična ljubezen, sploh niso slabe.
Zdelo se mi je, da me podpira
in me ima res rada.
Ta odnos z Donno je začel odpirati moje srce na način,
ki ga nisem pričakoval.
Ampak to sem počel skrivaj. Nihče v skupini ni vedel za to.
Leta 1999
se bo magnetni pulz obrnil in človeštvo bo zdesetkano.
Leta 1999 se je skupina manjšala.
Med preostalimi člani
so se vsi zelo zanašali drug na drugega za preživetje.
Tukaj je.
Te opombe sem si napisal.
"Operacija Varen kraj."
Po Frederickovi smrti
se je veliko govorilo o premiku polov.
Rešena bo desetina enega odstotka prebivalstva.
Tako se je začel načrt odvijati.
Naj vas odpeljem gor in vam pokažem
nekaj osnovnih reči v našem delovanju.
Morali smo začeti kopičiti hrano in se naučiti živeti odklopljeno.
Skrivališče. -Tu spodaj je bunker, ne?
Ja. -Vemo, kam moramo, ko pade bomba.
Verjeli so, da bo prišlo
do katastrofalnega svetovnega dogodka, ki bo spremenil Zemljo,
Lake Lure pa bo eden od varnejših krajev.
Imeli so posest visoko na gori, kjer so bile jame.
Vsi naj bi šli tja.
KRIZNA SITUACIJA TOČKA BREZ VRNITVE
Kako naj bi se zgodilo? Je bila časovnica točna?
Potem se je pogovor preusmeril v orožje.
PRIŠLO BO DO SRANJA
Naučili smo se streljati.
Imel sem šibrovko in kaliber. 45.
Morali smo priskrbeti najboljšo obrambo za prihodnost in jo nakopičiti.
PRIPRAVITE SE NA BOJ BORITE SE DO SMRTI
Hitro se je izrodilo v to.
THOMPSON'S GRO. TRGOVINA IN GRIL
Ja, dobro orožarno so imeli.
Skladiščne enote so napolnili s stvarmi za preživetje,
da bi bili varni, dokler se ne bi stvari na svetu umirile.
Potem bi prišli, vsem bi pomagali in vse bi rešili.
Edina od punc sem ostala.
Nekega večera mi je moj fant rekel:
"Vsi bomo ostali skupaj, da bi preživeli.
Pošteno bi bilo,
da bi bila pripravljena seksati z drugimi fanti."
Vprašal me je, s kom bi bila pripravljena seksati.
Spomnim se, da sem bila šokirana in ogorčena.
Rekla sem: "Saj se šališ."
Nisem mu povedala imen. Postal je jezen name.
Rekla sem, da to ne pride v poštev.
Na koncu smo mislili, da potrebujemo ženske,
da bi pomagali znova poseliti planet in vzgojiti razsvetljena bitja.
Kot slab znanstvenofantastičen scenarij.
Ko se je približevalo novo tisočletje,
naj bi na Zemlji prišlo do večjih sprememb,
recimo plimnih valov in orkanov.
Začeli smo kupovati zlato in srebro,
ker bi bil to edini oprijemljivi vir denarja.
Medtem sem letel v London na snemanje in razmišljal,
da gospodarstvo ne propada,
nobenih plimnih valov ali potresov ni.
Vse to se sliši smešno,
ampak znova sem začel kritično razmišljati.
Takrat sem začel skupini govoriti,
da so oni tu v Severni Karolini v nekakšnem mehurčku.
Govoril sem, da se zunaj nič ne dogaja.
Zaradi tega so me napadali.
In v istem pogovoru ... Mislil sem, da huje ne more biti.
Omenil sem, da se z nekom videvam.
Vse je šlo k vragu.
"Kako to misliš, da se z nekom videvaš?"
Rekli so mi: "Pustiti jo moraš.
Sebičen si in nisi pošten do nje.
Kaj delaš?"
Prikazali so me kot barabo do te punce.
Češ da nima pojma, v kaj sem vpleten.
Donni sem rekel:
"Mislil sem, da hočem biti v tej zvezi, a sem se odločil, da nočem."
Bilo je zelo grobo in zoprno.
To, da sem tako delal z njo,
mi ni bilo pogodu.
S tem se je začelo obdobje, ko so govorili:
"Hoyta moramo rešiti pred njim samim.
Očitno je, da se mu meša. Ne more preživeti tam zunaj.
Moramo ga pripeljati sem v Severno Karolino,
moramo ga zapreti in paziti nanj."
Da bi ga naučili ponižnosti, je moral opravljati hlapčevska dela.
Prvi sem moral vstati in iti zadnji spat.
Opravljal sem bedna dela, ki jih nihče drug ni hotel.
Poklicali so me, naj pridem v hišo ob jezeru.
John je bil v hudih težavah.
Stopila sem v kuhinjo. John je bil tam,
zelo ponižno je sedel za kuhinjsko mizo.
Imel je pobrito glavo.
Plešast je bil.
Vprašala sem, kaj se je zgodilo z njegovo glavo.
Rekli so: "Ja, povej Meg, kaj je bilo."
Rekli so, da se moram preseliti v Severno Karolino
in opustiti svojo kariero.
V srcu sem vedel, da nisem pripravljen narediti tega.
Rekli so: "Da ne boš v skušnjavi,
da bi pomislil na odhod,
ti bomo obrili glavo, da ne boš več mogel biti model."
Spomnim se, da sem se pogledal v ogledalo
in ves čas razmišljal:
"Če bi imel lase, bi lahko bil zdaj najbrž v Milanu
ali v Parizu s Claudio Schiffer ali Cindy Crawford
in služil 25 tisočakov na dan.
Očitno nisem poduhovljen, ker bi bil raje tam.
Postal sem "plešasta gospodinja", kot so mi govorili.
Sebi sem pripisoval krivdo za to.
Če ne bi bil tako zabit in bi jim bil bolj podoben,
ne bi doživljal tega.
Ker pa imam napake in je nekaj narobe z mano ...
Zdelo se mi je, da ne bodo odnehali.
Zdelo se mi je,
da ne bom nikoli takšen, kot želijo, da sem.
Prišlo je do točke, ko sem pomislil, da ne morem več.
Izdelal sem načrt za pobeg.
Šel sem na letališče in odšel.
Prišel sem v New York. Pospravljal sem svoje stvari.
Eno noč bi ostal tam, potem pa bi odšel.
In prišli so k meni v New York.
Eden od njih je sedel pri vratih, da bi poskrbel,
da ne bi mogel oditi sredi noči.
Spal sem ob oknu in razmišljal sem, da bi skočil.
Ampak nisem.
Odpeljali so me nazaj v Severno Karolino.
Mislim, da sem zdržal še tri, štiri tedne.
Razmišljal sem, da me tokrat ne bodo ujeli.
Ni šans, stari.
Bil je vikend ob četrtem juliju.
4. JULIJ 1999
Ko sem odšel, sem spisal pismo,
ki bi fantom v Severni Karolini sporočilo, da me ni več.
"Uradno je. Odstopam od tega.
Vse, kar ste govorili o meni, drži.
Brezupen sem, povsem sebičen. Sem najbolj lena oseba v prostoru.
Zapravil sem svoje življenje.
Zaslužim si, da preostanek življenja preživim s smetmi, kakršna sem sam.
David, vedno si govoril, da se bodo zdaj,
ko vse razpada, pokazale prave značilnosti ljudi.
Hudo mi je ob misli na kazen, ki jo bom plačal.
Ni bilo dovolj, da sem izdal Fredericka in njegova načela,
zdaj sem izdal še vse vas. Kot sem večkrat rekel,
ste moji edini pravi prijatelji.
Nikoli več me ne boste videli.
Podpis: Usranec."
USRANEC
Poklical sem taksi,
ki bi me čakal ob pol treh ponoči.
Upal sem, da bodo takrat že vsi spali.
Imeli smo dva nemška ovčarja, zato sem se moral tiho plaziti,
da bi psa ostala mirna.
Imeli smo gramozen dovoz,
dolg skoraj dva kilometra in pol, po hribu navzdol skozi gozd.
Ko se mi je zdelo, da se ne sliši več,
sem se pognal v dir.
Odšel sem.
Ja, potem se nisem več vrnil.
Enega od fantov sem vprašala, kje je John.
"Nič ga ne vidim. Se je vrnil v New York?"
Rekel je, da je odšel.
Nisem smela govoriti o Johnu, nisem smela spraševati o njem.
Šel sem v Kalifornijo, hotel sem biti čim dlje od njih.
Imel sem okoli 3000 dolarjev, ampak nisem vedel, kam naj grem.
1999 LOS ANGELES V KALIFORNIJI
Spomnim se, da me je Hoyt poklical in mi rekel,
da je hudo z njim.
Čisto je bil zlomljen.
Imel je prazne možgane.
Moralno in duhovno je bil v ravni črti,
bil je kot zombi.
Rekel sem: "Poslušaj,
lahko ostaneš tukaj,
dokler ne ugotoviš, kaj bi rad počel.
Lahko živiš pri meni, da ti ni treba skrbeti glede računov."
Fabio je izjemno zvest.
Če si njegov prijatelj, sta prijatelja do konca življenja.
Ne vem, ali je nagonsko vedel,
ali pa se mu je v karieri toliko dogajalo,
ampak takrat je zamahnil z roko,
kot da ni nič.
"Pridi, ostani pri meni, greva v fitnes.
Nič ne bom spraševal."
Sploh ni vprašal o pobriti glavi.
Izmislil sem si zgodbo o nekem ekstremnem modnem naročilu.
Hoyt je bil izjemno uspešen model,
naenkrat pa ni imel denarja, ničesar ni imel.
Ti ljudje so bili kot piranje. Ničesar mu niso pustili.
Ko sem bil pri Fabiu,
sem imel življenjski prostor, kjer sem lahko začel predelovati
nekatera svoja čustva.
Še sem razmišljal, ali bi se moral vrniti.
Hoyt je bil zelo iskren in odprt glede tega.
Vedel sem, da bo prišel tisti dan.
Prej ali slej te bo življenje udarilo
in boš ugotovil, da so te izkoristili.
Rekel sem mu: "Poslušaj, z ljudmi je najpogosteje tako,
da vedno krivijo druge.
Za vse v življenju sta potrebna dva."
Povleklo ga je noter,
a je bil dovolj pameten, da je odšel in ugotovil, da je naredil veliko napako.
In kaj bom zdaj?
Po kakšnem letu sem šel na srečanje s prijateljem
v neko restavracijo na Beverly Hills.
Vodja strežbe me je prepoznal in vprašal, ali sem Hoyt Richards.
Pritrdil sem, on pa je rekel, da je Darov prijatelj.
Nisem vedel, kaj naj rečem.
Rekel sem: "Prosim, povej Daru, da živim v Los Angelesu in da sem sam."
Upal sem, da bo dobil sporočilo
in da bo razumel, kaj hočem povedati.
Čez tri tedne me kliče številka,
ki je nisem prepoznal. "Hej, Hoyter, Dar tukaj."
Rekel sem: "Hej, Dar."
Rekel je, da kliče od terapevta,
ki mu je rekel, naj me pokliče.
Ko sva se končno dobila, sem mu rekel,
da ne grem več v Severno Karolino.
Začel sem mu razlagati, da sem bil v Severni Karolini tik pred odhodom
v nekem baru, zabaval sem se.
Ko sem sedel v avto ...
V avtu smo imeli nabito jurišno puško in se nismo ustavili.
Po dovozu smo zapeljali do hiše ob jezeru in parkirali.
Skočil sem iz avta. Tip je poklical okrepitve.
Od zadaj so me podrli na tla.
Avtocestna policija, šerifi, policija, povsod policijske luči,
fantje pa so kričali.
"Ne povej jim imena! Ne povej jim imena!
Ni jim treba dati podatkov."
PRIPOR OKROŽJA RUTHERFORD
Ko so nas izpustili proti varščini,
smo izpolnili neke papirje, ki mi sploh niso bili jasni,
so pa bili dokumenti, kakršne so izpolnili člani milic
in tisti tip v Ruby Ridgeu, ko so sporočili vladi,
da nima oblasti nad njimi, ker so suvereni.
Celotno zvezno državo smo razjezili.
Odvetnikom in zasebnim preiskovalcem so sporočili,
da veljamo za protivladne teroriste.
Po tem dogodku sem se zbudil in pomislil: "Jebeš to."
Poklical sem svoje starše in tako sem odšel iz skupine.
Pri tem me je bilo na smrt strah.
Z Darom sva postala sostanovalca.
Prvih šest mesecev sva samo poskušala po najboljših močeh
razčleniti izkušnjo pri Večnih vrednotah.
"Se spomniš tega?
Kaj misliš, da se je dogajalo? Čudno je bilo, ne?
Za kaj je šlo?"
Za nazaj sva razpletala dogajanje.
Znova sva razmišljala o tem, kar je govoril Frederick.
To smo že rekli,
a želimo še enkrat poudariti, da naj bi te epizode prinašale znanje
splošni javnosti, da bi preprečili ...
Širjenje kultov s podatki,
ne pa s strahom, krivdo in vraževerjem.
S strahom in krivdo se ne ustavi kultov
in vraževerja, ampak le s sijočim, žarečim, bleščečim univerzalnim znanjem.
Kdor hoče, da se mu kot fizična oblika priklanjate ali ga častite,
je orodje najtemnejših in najbolj diaboličnih sil na Zemlji.
"Ljudje so leta govorili, da je to kult.
Misliš, da bi res lahko bil?"
Glava mi je kar ... Nekaj časa sploh nisem slišal, kaj Hoyt govori.
Proti kultom sem.
Naj mi nihče ne govori, da sem v kultu.
Vprašal sem, ali veliko ve o kultih. Rekel je, da ne.
Rekel sem: "Tudi jaz ne. Mislim, da to ni bil kult.
Malo bom raziskal to."
Knjižna uspešnica je bila Boj proti nadzorom kultov nad umom.
Nadzor misli obstaja.
Mogoče je zavesti inteligentne, bistre ljudi.
Steve Hassan, nekdanji moonijec.
Jih indoktrinirati, da počnejo grozne stvari.
Pomislil sem: "To je vsekakor kult."
Kupil sem to knjigo.
Na prvih 60, 70 straneh opisuje, kako so ga indoktrinirali.
Lahko bi samo spremenil ime.
Potem bi bila moja zgodba. Preprosto sem ...
To je bil ključni trenutek mojega življenja.
To sem potreboval tako kot kisik.
Čeprav je bolelo, sem to potreboval.
Nekajkrat sem klical v Severno Karolino.
"V jebenem kultu ste. Oprali so vam možgane."
Vedel sem, da je to naletelo na gluha ušesa,
je pa bil dober občutek.
John me je kontaktiral in mi rekel: "Meg, to je kult.
Že od nekdaj je kult."
Spomnim se, da je moj fant govoril,
da ni kult, in me zmerjal, blabla.
Zmerjal me je z vsemi žaljivkami
in vpil name.
Seveda sem bila histerična.
Tresla sem se in razmišljala: "Grem zdaj lahko stran od tu?"
Imela sem očetovo pištolo. Z njo sem ustrelila v strop.
Ko sem naredila to, sem pomislila: "Madona."
Šok je bil.
Ko je šlo z Meg vse po zlu,
sva se z ženo vpletla.
Videla se je temačna plat članov Večnih vrednot.
Nedvomno so ogrožali Meg.
Nisem mogla več. Dovolj sem imela, bila sem prestrašena,
zato sem spakirala in se preselila domov.
Takrat sem bil praktično brez denarja,
ampak sem vedno razmišljal,
da sem zavarovan z dragulji,
za katere sem plačal skoraj 200.000 dolarjev.
PRSTAN Z BISEROM SAFIRNI PRSTAN
Dal sem jih oceniti.
Šest ali sedem draguljev je bilo skupaj vrednih 11.000 dolarjev.
Takrat sem dojel, da so si me privoščili.
Vsi fantje v Severni Karolini so še živeli v hiši,
za katero sem pomagal plačati.
Imeli so podjetja, ki sem jih financiral jaz.
Razjezil sem se in sem tožil preostale člane.
Začel bom sodni postopek proti tistim, ki so še ostali,
ker ... Sploh ne gre za denar,
ampak za to, kaj počnejo in za kaj se zavzemajo.
Nisem vedel, kaj bo,
ampak odvetnik mi je rekel,
da bo to mogoče pravi boj.
Odločen je bil, da bo dobil denar nazaj,
ker so skušali fantje v Severni Karolini prodati hišo ob jezeru.
Vse so skušali prodati.
Imeli so 36 podjetij, kar je ena najbolj obremenilnih reči.
Pokaže, da se dogaja nekaj sumljivega.
PRENOSI NISO BILI DENARNO NADOMESTILO
Lotili smo se jih, kar je pripeljalo do mediacije.
John Hoyt me je kontaktiral
in rekel: "Vse bom tožil, skušal bom dobiti denar.
Mi lahko pomagaš?"
Najbrž me je hotel ob sebi, ker je vedel,
da sem bil takrat računovodja.
Če bi to naredil,
bi mi dal 10.000 dolarjev, ko bi bilo vse urejeno.
Z Johnom sva se odpeljala v hišo ob jezeru.
Videl sem jo prvič po kakšnih 13 letih.
Mislim, da jih je bilo takrat pet.
Pogovarjali smo se,
ves čas so lagali.
Mislim, da je bilo zame najbolj zaskrbljujoče zavedanje,
da bi bil pred dvema ali tremi leti
tudi jaz na tisti strani mize.
Lagal bi tako kot oni.
Vse je bilo sumljivo, ker se nismo držali standardov, ki veljajo v svetu.
Imeli smo drugačne.
Končno sem dosegel točko,
ko sem rekel, da ne morem več biti del tega.
Ko sem odšel, sem se imel za zgubo.
Tam je stala, na tisti posesti. Hiša ob jezeru.
Mislili so, da bodo za posest in to hišo
dobili milijon dolarjev,
a so jih ustavili.
Leta 2002
je mojega odvetnika kontaktiral njihov odvetnik.
Vedeli smo, da je to priložnost, da stvar nekako rešimo.
Dogovorili smo se
in likvidirali vse premoženje, povezano z Večnimi vrednotami.
Tako so Večne vrednote zamrle.
S tem sem lahko živel.
Nisem vedel, kaj bo potem s tistimi fanti.
In takrat mi niti ni bilo mar,
hotel sem živeti dalje.
Mislim, da je zame najhuje to, da vem,
da sem prizadel veliko ljudi, ko sem ubral to pot.
Ran drugih ljudi ne moreš pozdraviti, a sem se iskreno trudil,
da bi se znova povezal z družino.
Takrat ko sem se vrnil,
se je moja mama borila z rakom.
Nekaj me zanima.
Mamo sem videl šele proti koncu življenja.
Takrat je v bistvu
že nosila lasuljo.
Hodila je na kemoterapijo in ...
Zelo pogumna je bila.
Nismo te dobili.
Samo jaz sem vedela, da si v kultu.
Ko je John prišel,
se nam je tistega leta pridružil za božič.
Takrat je imel prvič priložnost, da je spoznal
mojo ženo, mojega sina in mojo hčer.
To je Helen. To je Matthew.
Nekaj časa je trajalo, da je John postal takšen kot prej.
Za vsakogar je to težko.
Mislim, da se tega nihče ne reši hitro.
V redu. Živjo, sem John Hoyt.
Zdaj sem star 41 let
in grozno me je bilo strah priti domov.
Ko je mamo začela bolezen res zdelovati,
sem se odločil, da bom postal njen glavni negovalec.
Na neki nor način sem bil pripravljen na to,
ker sem bil ob Freddieju, ko je umiral.
Rekla je samo to, da me ima rada.
In da razume.
Hvaležna sem bogu, zahvaljujem se mu.
Mislim, da je molitev res pomagala,
da si se vrnil domov.
Nisem je videl kar 12 let.
Rekla je,
da se ji je zdelo, kot da sem v zaporu.
Lahko sem ji rekel,
da so bile po mojem njene molitve uslišane in da so res pomagale.
Zelo mi je bilo hudo.
Zamudil sem toliko porok in diplom.
Vedno sem bil povabljen,
a sem jih pustil na cedilu.
Tega časa ne moreš dobiti nazaj, ampak ...
Mamina bolezen mi je dala priložnost,
da sem družini dokazal,
da sem se vrnil.
Zdaj je zame nenavadno,
ko se ozrem nazaj in pomislim,
da te lahko pri 16 letih
obisk plaže in srečanje s kolegi
popelje v članstvo v kultu.
Poleti živim na Nantucketu,
veliko ljudi pride k meni.
So iz ...
Moje okrevanje je vključevalo trud, da si odpustim,
ter izobraževanje o tem, kako se je to zgodilo
in kako bi lahko drugim predstavil
opozorilne znake, na katere naj bodo pozorni, ker jaz nisem vedel zanje.
Hoyt, kako je to podobno drugemu vedenju kultov?
Ne pridružiš se kultu. Nihče ti ne reče, da je kult.
Gre za manever z vabo in menjavo.
Ko sem govoril o Večnih vrednotah in posebej o Freddieju,
so si ljudje zavrteli različico te zgodbe
iz svojega življenja in pomislili,
da zveni kot njihov odnos z očetom,
mamo, šefom ali trenerjem.
Imel sem samo 16 let, veliko stvari se mi je dogajalo.
Oseba, od katere želiš ljubezen in odobravanje,
te na neki način zlorablja in nadzoruje.
Imel sem na tisoče pogovorov
in še nikoli nisem spoznal nekoga,
ki ne bi imel takšnega odnosa.
Podzavestno sem ljudi rekrutiral. To sem počel.
Veliko ljudi je,
ki sem jih jaz predstavil
Freddieju in Večnim vrednotam.
S tem moram živeti.
Šele pred kratkim sem sprejela Hoytov klic.
Moram povedati,
da sem si natočila kozarec irskega viskija
in celega spila.
Potem sem sprejela klic.
Dober pogovor je bil.
Izrazil je obžalovanje in rekla sem mu,
da me stvari, katerih žrtev sem bila, s katerimi me je nekdo prizadel,
ne določajo.
To, da sem bila del kulta
in ena od Freddiejevih žrtev, vsekakor ni moja zgodba.
LETA 2002 JE JACKI KOT PRVA ŽENSKA SAMA PREPLEZALA POT EL CAPITAN
Ta stvar se mi je zgodila,
a sem se naučila delati boljše napake in tvegati,
si ves čas postavljati izzive.
V pogovoru s Hoytom sem dojela, kako občutljiv je.
Cenim to, da izobražuje ljudi.
Žal nadzor uma deluje na vseh, ko postaneš dojemljiv.
Tega sploh ne opaziš.
Ideja o kultu ni nova.
Tudi politični sistemi uporabljajo ta orodja.
Uporabljajo jih verski sistemi.
Izkoriščajo naše najbolj prvinske strahove.
Ko sem bil v Večnih vrednotah,
smo gledali druge skupine in rekli, da so vsekakor kulti.
ČASTITI JIM JONES VODJA KULTA
Ampak nase nismo nikoli gledali tako.
Z mano so moji štirje večni člani.
Vse poznam, odkar so bili stari 16 let.
John Hoyt, ki je pravkar diplomiral na Univerzi Princeton.
Ni se lahko vrniti v čas, ko si šele spoznal Freddieja
ali nekoga iz skupine, in reči,
da so te prevarali, ter začeti na novo oblikovati življenje.
To je bil tip iz Brooklyna,
ki je lagal o tem, kdo je in kaj počne.
Rekel je, da je sirota,
a je bila njegova mama še pred kratkim živa, mislim, da leta 2023.
Ubogi Fred, zvlekli so ga v to.
Frederick je bil prisrčna duša, nikoli ni bil lopov.
Ni bilo kulta, ničesar od tega ni bilo.
To je resnica.
GLAS DOROTHEE CARROLL, FREDERICKOVE MAME
Ko ljudje spoznajo Johna,
naprej pove, da je bil v kultu.
Vem, kaj sem čutil in česa sem se naučil od Večnih vrednot.
To ni bila moja končna postaja.
Bila je začetna točka mojega duhovnega popotovanja.
Želim braniti to, kar mislim, da je Frederick bil
in kar je še ter kar sem se naučil od njega.
Če sem iskrena, ob misli na Večne vrednote sploh ne vem,
ali to sama že imenujem kult.
Ne pozabite,
Frederick je bil moj prijatelj.
Ko sem se ločil od njega in sem bil prepuščen samemu sebi,
mi je šlo stokrat slabše.
POGLEDI VEČNIH VREDNOT
Če bi dokončal učenje,
bi mogoče veliko dosegel.
Kdo je to,
ki v tem trenutku doživlja to TV-oddajo?
Freddie bi bil navdušen nad tem.
Navdušen bi bil, ker se mu ne bi zdelo nič narobe s tem.
Vesel bi bil, da je obdržal svoje mesto.
Ljudje toliko let pozneje še vedno govorijo o njem.
Moje življenje je vsekakor kot nora TV-limonada.
Če bi lahko sedli in si predstavljali,
kar se je zgodilo, kot da gledate TV-oddajo,
bi se vsakomur od zunaj, ki me posluša, zdelo,
da govorim to, manipuliram s tistim, delam vse to.
To je vrhovno sporočilo Večnih vrednot za vse vas.
Če se ne morete brezpogojno ljubiti, ste vsi prevaranti.
V Večnih vrednotah smo judje, muslimani, kristjani, budisti, hindujci.
Vsi se imamo radi in sodelujemo.
Hočemo vam dopovedati, da tudi vi zmorete.
To imamo tukaj. To imamo. Totalno ljubezen.
In v to smo verjeli.
Mislim, da je bil Freddie zelo ranjen.
Mislim, da ni razumel ljubezni.
Zaradi tega
se je okoli njega dogajalo veliko hude škode.
Ampak ne morem iti nazaj in reči,
da so mi oprali možgane, zato sam nisem nič kriv.
Vseeno sem odgovoren za vse, kar sem govoril,
kar sem naredil, za zlorabe, pri katerih sem sodeloval
ali pa sem bil zraven in nisem ukrepal, ko so se dogajale.
Čutiš veliko sramu in zadrege.
Spoznal sem, da je protistrup za sram
ranljivost.
Ranljivost izraziš tako,
da poveš svojo zgodbo in jo sprejmeš.
Z vsemi napakami. Samo poveš zgodbo.
JOHN ANDREADIS NI HOTEL DATI INTERVJUJA.
DAVID SEAMAN IN FRITZ DIEKMANN SE NISTA ODZVALA
NA VPRAŠANJA O FREDERICKOVI SMRTI.
HOYT RICHARDS JE TRENUTNO IGRALEC, PISEC, FILMAR IN PODKASTER.
DELA TUDI KOT SVETOVALEC ZA ODHOD ZA LJUDI, UJETIH V KULTIH.
HOYT IN DONNA STA ZAROČENA.
Prevod: Maja Vodopivec TransPerfect Media