Este ora 20 şi 21 de minute.
În seara asta avem o ediţie specială Hall of Fame,
unde redăm cele mai reuşite hituri de Crăciun.
Am o întreagă cutie cu felicitări de Crăciun.
Mama era tare mândră de felicitările de Crăciun.
De Crăciun, trebuie să fii inimos, nu?
Făceam o poză în fiecare an şi mai aveam şi un buletin informativ.
Asta e din 1974.
Mama scrie: "John, 12 ani, clasa a şaptea.
Toamna asta a organizat petreceri cu băieţi şi fete în camera de jocuri,
care au avut mare succes.
E foarte atent la cum îşi piaptănă părul şi cum se îmbracă."
Da, aşa eram.
Dar aici e Crăciunul din 1987,
ultima dată când am fost acasă de Crăciun.
Mama scrie: "John locuieşte în Manhattan,
dar petrece majoritatea timpului în Europa.
Îl vedem în poze, dar recunoaştem cu durere în suflet
că a întrerupt orice legătură cu familia."
Anul următor:
"Încă nu avem veşti de la John, decât ce vedem în reviste,
dar îl iubim şi ne rugăm în continuare pentru el."
Iar aceasta e o felicitare pe care nu o ştiu,
pentru că pe atunci întrerupsesem toate legăturile cu familia.
Şi au fost returnate.
Iar aici scrie:
"Pentru că sunt mama ta."
"Vei împlini 28 de ani şi nu te-am văzut de ani întregi.
Poate că nu am fost părinţii perfecţi,
dar cel puţin să ştii că te-am iubit.
Nu vrem să murim fără să te mai vedem vreodată."
Dumnezeule!
DRAGĂ JOHN
În 1990, când a apărut articolul în Vanity Fair,
am găsit un consilier de reintegrare
care să ne ajute cu o intervenţie.
Fratele meu mai mare, Rory, m-a contactat şi mi-a zis:
"Hai cu băieţii în Newport, Rhode Island!"
Evident, era ceva ce nu aş fi făcut în mod normal.
Dar Rory a fost mereu alături de mine,
aşa că am avut încredere în el.
Consilierul în reintegrare a explicat
că oamenii încearcă intervenţia, şi asta îndepărtează persoana în cauză.
Ai o singură şansă să reuşeşti.
Am petrecut prima zi pe barcă şi tot ce mai făceam în Nantucket.
Dar ziua următoare, eram la micul dejun, ne simţeam bine,
şi brusc au venit trei persoane.
Ştiu că mă gândeam: "Ce naiba se întâmplă?"
I-am spus lui John: "Hei, ne facem griji pentru tine,
iar aceşti consilieri au venit să te ajute."
Brusc, n-am mai avut vedere periferică
şi totul a devenit foarte, foarte mic.
M-am simţit ca un animal captiv.
Dar ne-am întors în camera de hotel şi am vorbit cred că vreo 12 ore.
Şi părea că am făcut progrese mari.
Aşa că toţi ne-am culcat
şi urma să continuăm discuţia în dimineaţa următoare.
Apoi ne-am trezit pe la 4:00.
John plecase.
Am pornit către aeroport
şi desigur că, ascuns într-un colţ,
John îşi aştepta zborul.
Aşa că atunci am mers la el cu toată artileria.
"Asta e viaţa ta. Asta e familia ta.
Trebuie să renunţi la celălalt grup."
Apoi a fost anunţată îmbarcarea.
Din nou, i-am spus: "Hei, nu pleca."
PLECĂRI UNITED AIRLINES
Dar sentimentul de trădare era atât de intens, încât pur şi simplu am plecat.
Iar ei şi-au spus:
"Nu cred că îl vom mai vedea vreodată."
Nu aşa speri să decurgă o intervenţie.
CULTUL FRUMUSEŢII
CAPITOLUL III JOCURILE MINŢII
WBAB cu Frederick von Mierers.
Facem o scurtă pauză, ca vocea lui Frederick să-şi revină.
E puţin afectată acum, pentru că am avut mult de lucru.
Niciun cuvânt. Trebuie să-ţi odihneşti vocea.
- Vorbeam cu tine. - Ştiu.
Nimeni nu ştia povestea completă,
dar Frederick a devenit tot mai slăbit şi a început slăbească.
Ne gândeam: "Are o infecţia la ureche,
probabil de la asta e slăbiciunea."
Avea frisoane noaptea. Nu se simţea bine. Slăbea.
M-am gândit că ceva nu e în regulă.
Ştiam că Frederick a avut foarte mulţi parteneri.
Acela era privilegiul lui.
Dar i-am spus: "Cred că ar trebui să ne testăm de HIV."
Al meu ieşise negativ,
dar el nu a recunoscut că i-a ieşit pozitiv.
Am fost îngrozit.
Dar trebuia oare să le spun tuturor?
Nu. Nu trebuia, nu am făcut-o.
Am păstrat secretul.
Dar Frederick voia să întreţină în continuare relaţii sexuale ocazionale.
Stai, crezi că a făcut sex cu alte persoane
în timp ce avea HIV?
Aşa cred, dar nu îl văzusem eu direct.
Dar în acelaşi timp îmi ziceam: "Ce nebunie."
Mi-era frică,
aşa că am decis că trebuie să-l confrunt.
Aşa că i-am spus: "Frederick, voi fi alături de tine până la capăt.
Dar trebuie să-mi spui. Gândeşti limpede?"
Asta l-a înfuriat la culme.
Atunci m-a lovit în cap cu o farfurie.
Mă lovea peste faţă şi a început să-mi curgă sânge din nas.
Şi spunea: "Idiotul naibii! Pleacă naibii de aici!"
M-am gândit că poate mă păcăleşte.
I-am promis că voi rămâne alături de el.
Paul Hinton.
Sunt singurul care ştie că Frederick nu e bine.
N-ar trebui să-l ajut?
Dar avea o privire în ochi.
Nu era uman. Şi nu era Frederick.
Mă mir că Paul nu i-a spart capul.
Paul s-a dus la secţia de poliţie,
dar nu a vrut să meargă mai departe,
pentru că se temea că tot el va avea de suferit.
M-am temut că Frederick ar întoarce decizia de a pleca împotriva mea.
Dacă Frederick ar da vina pe noi pentru tot?
La urma urmei, am făcut asta şi asta şi asta,
am lucrat cu mulţi bani, am vândut pietre preţioase ilegal.
Vânzări de 750.000 de dolari.
Haide să-i împărţim.
Jumătate de kilogram de ciuperci psihotice în congelator şi alte lucruri.
Iar dacă cineva te pârăşte sau intri în belele, ai pus-o.
Dar când am plecat, mi-am zis: "O să fiu liniştit şi tăcut."
Mi-a fost foarte greu să plec,
pentru că am avut îndoieli tot restul vieţii în privinţa asta.
Până la urmă m-am înscris în armată. În Armata SUA.
Aveam 25 de ani şi trebuia să... mă regrupez.
Pe atunci,
corpul lui Frederick a început să se deterioreze rapid.
Sistemul său imunitar nu mai rezista.
Pe măsură ce Frederick se îmbolnăvea tot mai tare,
am zis: "Trebuie să meargă în Carolina de Nord.
O să-şi revină şi totul va fi bine."
LAKE LURE CAROLINA DE NORD
L-am dus personal pe Frederick din New York până în orăşelul Lake Lure.
Stătea în pat non-stop, până în punctul în care
trebuia să-l rostogolim noi, pentru că începea să facă ulceraţii.
Nu ştiam că moare de SIDA. Credeam că e o infecţie cu stafilococ.
Nu i-a spus niciunuia dintre noi.
În cele din urmă, pe măsură ce Frederick era tot mai bolnav,
îngrijitorul principal era un tip din Valorile eterne.
Un tip pe nume David Seaman.
Astăzi îl avem alături de noi pe Dr. David Seaman.
Ideea terapiei chiropractice este echilibrarea structurii corpului.
Când David a intrat în grup, era chiropractician.
Frederick începuse să aibă probleme fizice
şi David îl trata prin terapie chiropractică.
Apoi a devenit chiropracticianul nostru intern
şi ne făcea tuturor tot felul de masaje.
Dar n-am avut niciodată o părere bună despre el.
Frederick spunea că, într-o viaţă anterioară,
David Seaman i-a tăiat capul lui Frederick,
şi că David era acolo pentru a-şi rezolva karma.
Şi tu ai venit de pe altă planetă
sau alt sistem solar?
- Da. - Da?
Dar nu e important.
Pe măsură ce Frederick era tot mai bolnav, începuse o luptă de putere.
David voia să fie la conducere. Şi mai era un tip pe nume Fritz.
FRITZ DIEKMANN FOST MEMBRU AL VALORILOR ETERNE
Fritz era director executiv
la o televiziune germană, filiala din New York.
El şi Freddie aveau aceeaşi vârstă, iar el era subalternul lui.
Era în centrul atenţiei şi se purta
precum un vice-preşedinte neoficial.
Şi...
Da.
- Pauză? Bine. - Da, am nevoie de timp.
Da, la naiba!
Eram în Reno, Nevada,
aveam un proiect pentru GQ, când am primit apelul.
Frederick era pe moarte
şi trebuia să mă întorc
ca să-l văd şi să-mi iau rămas-bun.
Eu negam complet faptul că era în pragul morţii.
Fritz şi David au început să-şi impună autoritatea şi să preia controlul.
Frederick era un schelet viu în acel moment.
Nu a fost uşor să-l privesc pe Frederick.
Mi s-a dat o fiolă mică
de apă, mi s-a spus, cu o mică pipetă.
Şi au spus: "Ştii, suferă.
Dă-i picături oricând crezi că e necesar.
Ca să fie hidratat."
Dar ulterior, David Seaman ne-a dezvăluit
că ceea ce îi dăduserăm
era de fapt un fel de morfină sau aşa ceva,
care îi grăbea moartea.
Dar niciunul dintre noi nu am ştiut în acel moment.
Erau un fel de sticluţe cu otravă,
iar noi îi dădeam de fapt otravă,
crezând că îi umezim buzele.
Apoi, eram în bucătărie.
Iar Fritz a venit cu o faţă foarte sobră
şi a spus doar: "Frederick a murit."
Am rămas înmărmurit.
Nu ştiam ce să cred. Nu-mi venea să cred.
LONGITUDINEA LA AMIAZĂ
În efemerida lui,
Frederick a marcat datele
dintre 28 ianuarie şi 9 februarie 1990
şi a scris "Sfârşitul vieţii".
Şi a murit în 4 februarie.
Deci s-a întâmplat în acea perioadă. Acum, fiecare crede ce vrea.
Realizaţi că acest Pământ este doar o staţie.
Când mori, treci uşor către următoarea octavă a vibraţiei.
Locurile în care ajungi,
iar asta e cel mai important, sunt determinate de viaţa ta.
De aceea, foarte mulţi oameni, înainte să moară,
îşi văd întreaga viaţă trecând prin faţa ochilor.
Îţi aduci aminte ultima interacţiune cu Frederick de când era lucid?
I-am spus că îl iubesc.
E ultimul lucru pe care mi-l amintesc.
Îţi aduci aminte reacţia lui?
A zâmbit. Nu mai vorbea atunci.
Ulterior am aflat că, atunci când a murit Frederick,
David Seaman şi Fritz Diekmann erau în cameră,
iar David a spus că Fritz i-a pus o pernă pe cap lui Frederick
ca să-i ia viaţa.
Iar când l-am confruntat pe Fritz, a recunoscut.
Dar am avut o discuţie între noi
despre faptul că a fost o crimă din milă.
Se observa că n-a fost ceva ce Fritz a vrut să facă,
nu i-a fost uşor să o facă.
Şi am simţit compasiune faţă de el.
Dragii mei, sunt multe de luat în considerare.
Maeştri ascendenţi, oameni din spaţiu şi fiinţe reînviate.
Noapte bună, cu o altă platformă a Valorilor eterne.
La câteva ore după moartea lui Frederick,
Fritz a venit la oamenii care erau
grupaţi câte doi sau trei.
Şi încercam să râdem
şi să ne aducem aminte vremurile bune cu Frederick.
Iar el spunea: "Nu faceţi asta! Frederick a murit. Mergem mai departe."
Şi a avut o atitudine foarte tăioasă şi rece în privinţa asta.
Ca şi cum, Frederick a plecat, iar acum toată viaţa aceea s-a terminat.
Iniţial, David a vrut să-l incinereze pe Frederick,
dar, înainte de asta, trebuia să i se facă o autopsie.
Şi se presupune că atunci s-a pus diagnosticul
de virusul SIDA.
După ce s-a făcut publică infectarea cu SIDA,
crima din milă nu era ceva
despre care să discutăm.
A devenit unul dintre secretele din grup
pe care îl ştiam toţi,
dar nu voiam să devină public.
UN "EXTRATERESTRU" MOARE ÎN COMITATUL RUTHERFORD
"MOARTEA" ÎNVĂLUITĂ DE MISTER A UNUI GURU SEXUAL YUPPIE
După aceea, a trebui să reformulăm complet Valorile eterne.
Atunci a preluat conducerea Fritz.
Dar nu avea entuziasmul sau personalitatea lui Freddie.
Iar în şase luni,
restul grupului am început să-l îndepărtăm.
Şi a avut loc un fel de rebeliune.
Ne-am întors la New York
şi l-au încuiat în apartament, nu-l mai lăsau să iasă.
A stat aşa vreo două sau trei zile.
I-au spus că trebuie să plece
şi l-au forţat să dea mai departe drepturile de proprietate
pentru bunurile Valorilor eterne, apoi a plecat.
Iar în momentul acela, grupul s-a împărţit.
Unii erau de partea lui Fritz, iar alţii de partea noastră.
Am fost temporar în poziţia de lider,
cam o lună sau două,
şi ne întrebam: "Ce să facem în continuare?"
Dar ca să îţi păstrezi
poziţia de lider al Valorilor eterne,
trebuia să pui oamenii la punct, să-i confrunţi.
Şi, din fericire, eu nu sunt genul ăla de om.
Aşa că am fost demis rapid.
În acel moment, ce părere aveai despre grup?
Eram de părere că s-a dus naibii.
Semăna cu ce era înainte?
Pentru mine, nu.
Erau câteva persoane care mi se părea
că nu au niciun interes în dezvoltarea spirituală,
ci erau acolo doar pentru satisfacţia personală.
Ceva din mine a zis:
"E greşit. Trebuie să ieşi."
Dar, când le-am spus că părăsesc grupul,
m-au legat de un scaun şi m-au luat la întrebări timp de o zi şi jumătate.
"Frederick nu ar vrea să faci asta. Nu îţi urmezi calea."
Ai fost treaz în tot acel timp?
Nu-mi aduc aminte să fi dormit.
Dar ei credeau că plec cu pietrele lui Frederick şi chestii din astea.
Aşa că, înainte să ies pe uşă,
m-au dezbrăcat până la chiloţi
şi m-au lăsat să ies pe uşă în chiloţi, cu o plasă cu haine.
Aşa am părăsit grupul.
Pe atunci, procuratura
investiga şi urma să ducă totul în instanţă.
Frederick avea o afacere ilegală cu nestemate de milioane de dolari.
Dar mi s-a spus că, deşi s-a găsit urma banilor,
din cauza faptului că Frederick a murit,
cazul pe care voiau să-l ducă în instanţă
nu mai era suficient şi au renunţat.
Dar după ce Frederick a murit,
chiar credeam că grupul îşi va pierde puterea.
Că acolo se va termina.
Aşa că m-am mirat că a continuat atât de mult timp.
1994 PATRU ANI MAI TÂRZIU
...cum va ieşi.
Mergi după el!
Intră! Mergi în poziţia aia, apoi începi!
După moartea lui Frederick,
majoritatea echipei s-a mutat în Carolina de Nord.
Freddie nu mai era. Fritz nu mai era.
Nimeni nu avea contactele oamenilor din spaţiu,
aşa că trebuia să ne dăm seama cum să supravieţuim apocalipsei care urma
şi cum puteam face asta.
Asta a fost scrisă pe nişte foi, unde eram eu,
în Londra.
"Frederick ne-a spus în mod repetat
că avem şansa să facem ceva în viaţa noastră
care nu s-a mai făcut.
Nu ştie nimeni care este exact acest lucru,
dar ştim că noi îl vom îndeplini,
rămânând împreună, lucrând împreună şi având grijă unii de alţii.
Singura cale de supravieţuire în viitor va fi prin viaţa comunitară.
Şi ştim cu toţii cât de important a spus Freddie că va fi acest lucru.
Prin urmare, suntem persoane libere,
unite pentru o cauză comună: realizarea de sine."
Viaţa în Carolina de Nord era traiul la comun în casa de lângă lac.
Erau vreo şase dormitoare, dar în fiecare erau două paturi duble.
Nu aveai deloc intimitate.
Dar avuseserăm un stil de viaţă comunitar de atâta timp,
încât nu ni se mai părea deloc ciudat.
Pur şi simplu aşa trăiam.
În Carolina de Nord,
totul era centrat mai mult pe viaţa de zi cu zi.
Dar când Frederick era în viaţă, pe lângă toate nebuniile,
era mereu un scop spiritual subtil.
Iubeşte totul necondiţionat
şi vei face parte din petrecerea lui Dumnezeu pe Pământ.
Frederick punea mereu un tip de muzică tonală eterică.
Erai transportat din New York în această oază.
Dar îmi aduc aminte că, într-o dimineaţă, în Carolina de Nord,
David a adus un casetofon şi o casetă cu piesa Mandolin Rain.
Şi a pus melodia aia, vă jur, o săptămână întreagă...
Şi i-am zis: "Poţi opri naibii melodia aia?"
Iar apoi începea: "Listen to the mandolin rain..."
Era o energie diferită.
Grupul de bază s-a redus la zece oameni.
Nu era nicio femeie.
Eram conştienţi că suntem diferiţi, că avem credinţe foarte ciudate.
Dr. David Seaman.
Am decis să nu ne promovăm cu numele de Valorile eterne,
deoarece căpătase o reputaţie proastă.
Iar astfel a început o nouă eră pentru noi.
Urmau să deschidă un fel de firmă de construcţii,
ca să pară totul mai normal.
BAT CAVE ZONĂ SUPRAVEGHEATĂ COMUNITAR
Pe atunci, ştiam că au un birou numit Lotus Group.
Erau foarte profesionişti, foarte politicoşi.
Şi le-am zis: "Oamenii cred că sunteţi extratereştri, ştiţi?"
Adică, să fim serioşi.
Mie nu mi se părea nimic de speriat sau periculos.
Localnicii ne spuneau
"homosexuali care se uită la stele şi poartă mărgele",
aşa că s-a decis că ar fi o idee bună
ca unii dintre noi să aibă iubite.
Iar unul dintre tipi a fost cu Meg.
A fost o chimie instantanee. Adică, a fost un bum.
M-am îndrăgostit nebuneşte.
Puteai să-mi spui orice despre ei,
că nu te-aş fi crezut.
Pur şi simplu, nu aş fi crezut.
Eram în Carolina de Nord.
Aproape din întâmplare am ajuns acolo,
am primit un loc de muncă.
Iar după aproximativ un an, am început să văd chipuri cunoscute.
Dar mă vindecam conştient de pe urma acestei experienţe
şi nu voiam să ştiu nimic despre ei.
Apoi am aflat că o femeie din comunitatea artistică
s-a implicat cu Lotus Group.
Elissa a venit la biroul meu într-o zi
şi mi-a spus: "Îi cunosc pe tipii ăştia din New York.
Am avut de-a face cu ei.
Ai idee cine sunt oamenii ăştia?
Nu sunt cine par a fi.
Nu vrei să ai de-a face cu ei. Fereşte-te."
M-am uitat la ea şi i-am spus: "Ai grijă!"
Şi nu m-a ascultat. Nu voia să audă asta.
Voia să audă cât de minunat este.
Pe atunci,
mi s-au părut a fi doar zvonuri de provincie
şi chestii de genul ăsta.
Pentru mine, eram cu toţii prieteni. Lucram împreună la proiecte.
Eram ca o familie.
Eu încă făceam modeling şi călătoream mult.
Iar când cei de la canalul E! au vrut să facă o ediţie
despre modelele masculine,
le-am sugerat să vină în Carolina de Nord
şi să vadă ce viaţă duc.
Bună, intraţi! Suntem la Lotus Group.
Avem sediul aici, în Carolina de Nord.
Ne-am gândit că va atrage presa şi tot segmentul acesta.
Era o reclamă bună pentru toţi cei din grup.
Urmăriţi E!, autoritatea divertismentului.
Mereu am vrut să fac asta.
Practic, ideea generală era să nu fim ciudaţi.
Dar totul a fost planificat şi fals.
Unul dintre lucrurile minunate de la Lotus Group
este că în fiecare zi o vedem pe minunata Blair.
Au angajat o femeie pe post de recepţionistă.
Nu făcea parte din grup.
Cred că Hoyt nu a petrecut nici măcar o secundă înainte de filmare
vorbind cu Blair.
Ea se ocupă de apelurile primite.
E o doamnă minunată.
Şi am organizat o cină ciudată unde, dintr-un anume motiv,
eu purtam costum şi cravată.
Îmi aduc aminte că m-am uitat la Hoyt, gen: "Pe bune?
Când am luat cu toţii cina în jurul mesei ultima oară?"
Se spune că e cel mai bine plătit model masculin din lume,
dar după aproape un deceniu în domeniu,
succesul nu l-a ameţit pe Hoyt Richards.
Emisiunea E!.
N-am văzut versiunea finală decât după ce a fost lansată.
Când Hoyt nu lucrează,
e aici, în munţii liniştiţi din Carolina de Nord.
E! a făcut ca totul să fie despre Hoyt.
Hoyt are şi o firmă de construcţii.
Hoyt are afaceri, îşi angajează prietenii.
Asta a creat tensiune între cei din grup.
Mă bucur să aud asta, aşa că nu te mai deranjăm.
Dar Dave se ocupă de toate lucrurile astea.
Pentru că trebuia să rămâi modest, nu?
Începea să i se urce la cap.
În contextul grupului,
mereu eram ca pe ace, la fel ca majoritatea.
Am devenit mai mult ca o familie disfuncţională
care se pregăteşte cumva de apocalipsă.
Acesta e biroul de producţie.
În multe feluri, pe când Frederick era în viaţă,
cu siguranţă m-a răsfăţat într-o anumită măsură,
iar asta a iscat ranchiună
printre ceilalţi membri.
Ironia era că el încă finanţa toată treaba.
Era mereu pe drumuri, Insulele Caraibe într-o săptămână,
următoarea era în Suedia, apoi în Los Angeles.
Când eram pe drum, am început să am prieteni
şi relaţii în afara grupului.
Şi am cunoscut o femeie pe nume Donna în LA.
Era o brunetă frumoasă şi eram foarte intrigat de ea.
Aşa că am început să ne vedem şi era destul de sporadic.
Călătoream foarte mult
şi nu ne vedeam decât o dată sau poate o dată la două luni.
Dar aveam sentimente reale faţă de ea
şi mi-am dat seama că lucrurile care au fost demonizate până atunci,
ideea de iubire romantică, nu mai părea aşa rea.
Chiar simţeam că suntem pe aceeaşi undă
şi că îi pasă de mine.
Iar relaţia cu Donna a început să-mi deschidă inima
într-un fel neaşteptat.
Dar am făcut-o pe ascuns. Nimeni din grup nu ştia de asta.
În anul 1999,
pulsul magnetic se va schimba, iar umanitatea va fi decimată.
În 1999, grupul devenise tot mai mic.
Cât despre membrii rămaşi,
toţi se bazau unii pe ceilalţi pentru a supravieţui.
Aici e.
Aici sunt câteva dintre notiţele scrise de mine.
"Operaţiunea: Locul sigur".
Au fost multe discuţii
după moartea lui Frederick despre mişcarea polilor.
O zecime din 1% din populaţie va fi salvată.
Aşa a fost conceput planul.
Haideţi la etaj să vă arăt
rotiţele din spatele operaţiunii.
Trebuia să începem să adunăm mâncare, ca să putem trăi independent.
- O ascunzătoare secretă. - Un buncăr micuţ?
- Da. - Avem unde să mergem când cade bomba.
Credeau că va avea loc
un eveniment mondial catastrofic major, care va schimba Pământul,
iar Lake Lure era unul dintre cele mai sigure locuri.
Aveau o proprietate în munţi, unde erau şi peşteri,
iar acolo urmau să meargă toţi.
O SITUAŢIE DE CRIZĂ PUNCTUL FĂRĂ ÎNTOARCERE
Cum se va întâmpla? Momentul era corect?
Apoi conversaţia a trecut spre arme.
TOTUL VA FI DISTRUS
Am învăţat să tragem cu armele.
Eu aveam o puşcă şi un pistol de calibrul 45.
Era vorba de adunarea şi asigurarea celei mai bine apărări pentru viitor.
PREGĂTIŢI-VĂ DE SĂPAT TREBUIE SĂ LUPTAŢI
Şi totul a trecut rapid la asta.
THOMPSON'S GRO. MAGAZIN ŞI RESTAURANT
Da, aveau un arsenal bun.
Aveau unităţi de depozitare pline cu tot felul de chestii de supravieţuire
până după ce lumea revine la normal.
Iar ei urmau să vină şi să-i ajute şi salveze pe toţi.
Eu eram singura fată rămasă,
iar iubitul meu m-a luat într-o noapte şi m-a întrebat:
"Cu toţii vom fi împreună pentru a supravieţui.
Aşa ar fi corect."
Şi: "Ai fi dispusă să faci sex cu ceilalţi tipi?"
şi: "Cu cine ai fi dispusă să faci sex?"
Îmi aduc aminte că am rămas şocată şi îngrozită.
Şi i-am zis: "Cred că glumeşti."
Nu i-am dat niciun nume. Şi atunci s-a înfuriat pe mine.
Iar eu am spus: "Nu, nici nu-mi trece prin cap."
Spre final, credeam că avem nevoie de femei
pentru a ajuta la repopularea planetei şi creşterea fiinţelor iluminate.
E ca un scenariu de film SF prost.
Pe măsură ce se apropia mileniul,
urmau să aibă loc toate schimbările pe Pământ,
valuri uriaşe şi uragane.
Am început să cumpărăm aur şi argint,
pentru că urma să fie singura sursă tangibilă de bani.
Între timp, zburam la Londra pentru un proiect şi mi-am zis:
"Economia nu se prăbuşeşte.
Nu sunt valuri uriaşe, nici cutremure."
Totul pare o nebunie, dar
a început să-mi revină o parte din gândirea critică.
Atunci am încercat să vorbesc cu grupul despre ideea asta,
că voi sunteţi aici în Carolina de Nord, într-un fel de bulă.
Vă spun eu, nu se întâmplă nimic.
Şi am fost atacat pentru asta.
Iar în aceeaşi conversaţie, credeam că nu poate fi mai rău,
le-am spus: "Şi, apropo, mă văd cu cineva."
S-a dezlănţuit iadul.
"Cum adică te vezi cu cineva?"
În acel moment, au spus: "Trebuie să te desparţi de ea.
Eşti egoist şi e nedrept faţă de ea."
"Ce faci?"
Şi au făcut să pară că eu eram un nesimţit faţă de ea.
Ea nu ştie cu ce te ocupi.
Şi i-am spus Donnei:
"Credeam că vreau relaţia asta, dar am decis că mai bine nu"
şi am fost foarte dur şi sever.
Şi faptul că am tratat-o aşa nu...
Nu mi-a căzut bine.
Şi atunci a început o perioadă în care au zis:
"Trebuie să-l salvăm pe Hoyt de el însuşi.
E evident că-şi pierde minţile. Nu poate supravieţui acolo.
Trebuie să-l aducem înapoi aici, în Carolina de Nord.
Trebuie să-l supraveghem."
L-au pus să facă toate lucrurile nasoale, ca să-l înveţe să fie modest.
Trebuia să fiu primul treaz, ultimul care se culcă.
Mă ocupam de toate treburile pe care nu voia să le facă nimeni.
Am primit un apel: "Vino pe la casa de lângă lac."
John avea mari probleme.
Am intrat în bucătărie şi John stătea pe scaun,
foarte umil, la masa din bucătărie,
şi era ras în cap.
Adică, era chel.
Şi i-am zis: "Dumnezeule, ce-ai păţit la cap?"
Iar ei au spus: "Da, spune-i lui Meg ce s-a întâmplat."
Băieţii mi-au spus că trebuie să mă mut în Carolina de Nord
şi să renunţ la carieră.
Ştiam în inima mea că nu sunt pregătit să fac asta.
Dar au spus: "Ca să nu fii tentat
şi să te gândeşti să pleci de-aici,
te vom rade în cap, ca să nu mai poţi fi model."
Îmi aduc aminte că priveam în oglindă
şi mă gândeam:
"Frate, dacă aveam păr, probabil eram pe la Milano acum,
sau la Paris, cu Claudia Schiffer sau Cindy Crawford,
câştigând 25 de mii pe zi."
Cred că nu-s spiritual, pentru că aş prefera să fiu acolo.
Am devenit ceea ce ei numeau "gospodina cheală".
Eu am interpretat totul ca fiind vina mea.
Dacă m-aş trezi la realitate şi aş fi mai mult ca ei,
nu ar trebui să trec prin asta.
Dar, pentru că am defecte şi sigur e o problemă cu mine,
am simţit că nu vor renunţa niciodată.
M-am gândit, nu cred
că voi fi niciodată la nivelul aşteptărilor lor.
Am ajuns în punctul în care mi-am spus: "Nu mai suport."
Aşa că mi-am făcut un plan de evadare.
M-am dus la aeroport şi am plecat.
M-am dus la New York. Îmi împachetam lucrurile.
Urma să stau acolo o noapte înainte să plec.
Şi desigur că au apărut la uşă în New York.
Îmi aduc aminte că unul dintre tipi a stat în uşă, ca să se asigure
că nu pot pleca în mijlocul nopţii.
Dormeam la fereastră şi mă gândeam să sar.
Dar n-am făcut-o.
Şi m-au adus înapoi în Carolina de Nord.
Am mai rezistat trei sau patru săptămâni.
Şi mi-am zis: "De data asta nu mă las prins.
Nici gând, omule."
Era weekendul de patru iulie...
4 IULIE 1999
...iar când am plecat, am lăsat o scrisoare
pentru tipii din Carolina de Nord, ca să ştie că am plecat.
"E oficial. Renunţ.
Tot ce aţi spus despre mine e adevărat.
Sunt lipsit de speranţă şi egoist. Sunt cel mai leneş dintre toţi.
Mi-am irosit viaţa.
Merit să petrec restul vieţii cu gunoaiele, cei ca mine.
David, ai spus mereu: «În aceste momente,
când totul se duce de râpă, oamenii îşi vor arăta adevărata faţă.»
Mă înspăimântă preţul pe care îl voi avea de plătit.
De parcă n-a fost suficient că l-am trădat pe Frederick şi ideile lui.
Dar acum şi pe voi, cum am spus de multe ori,
sunteţi singurii prieteni pe care îi am.
Nu mă veţi mai vedea vreodată.
Semnat, Rahatul."
RAHATUL
Aşa că am chemat un taxi
care să mă aştepte la ora 2:30 dimineaţa,
sperând că în acel moment toţi vor dormi.
Aveam doi ciobăneşti germani, aşa că trebuia să mă furişez în linişte,
să nu se agite câinii.
Şi aveam o alee din pietriş
de vreo doi kilometri şi ceva, care cobora pe deal, prin pădure.
Când am simţit că nu mai pot fi auzit,
am luat-o la goană.
Şi dus am fost.
Da, de data aia nu m-am mai întors.
Îmi aduc aminte că am întrebat pe cineva: "Unde-i John?
Nu l-am mai văzut pe-aici. S-a întors la New York?"
Şi mi-a spus: "Da, a plecat. S-a dus."
Şi nu trebuia să mai vorbesc despre John. Nu trebuia să întreb de el.
Am plecat, m-am dus în California, să fiu cât mai departe de ei.
Aveam vreo 3.000 de dolari. Dar nu ştiam unde să merg.
Îmi aduc aminte că Hoyt m-a sunat şi mi-a spus
că e într-o formă foarte proastă.
Era foarte abătut.
Adică, creierul îi era gol.
Era ca o linie dreaptă, moral, spiritual,
ca un zombie.
Şi i-am spus: "Ascultă,
poţi rămâne aici până când
hotărăşti ce vrei să faci cu viaţa ta.
Poţi sta la mine, ca să nu-ţi faci griji de facturi."
Fabio e foarte loial.
Dacă ţi-e prieten, ţi-e prieten pe viaţă.
Nu ştiu dacă a ştiut din instinct
sau dacă avea şi el multe în carieră,
dar a făcut să pară
ca şi cum nu era mare lucru.
"Vino, rămâi aici, hai să mergem la sală.
Fără alte întrebări."
Nici n-a întrebat de ce-s ras în cap.
Am inventat o poveste despre un proiect de modeling extrem.
Hoyt fusese un model de mare succes,
iar brusc a rămas fără niciun ban, nimic.
Oamenii ăştia erau ca nişte piranha. L-au lăsat fără nimic.
Cât am stat la Fabio
am avut timp să contemplu şi să încep să procesez
unele dintre sentimente.
Încă mă gândeam că poate ar trebui să mă întorc.
Hoyt a fost foarte sincer şi deschis despre asta
şi ştiam că vor veni.
Până la urmă, viaţa te pocneşte
şi îţi dai seama: "Dumnezeule, e ca şi cum am dat o tură!"
I-am spus aşa: "Ascultă, pentru orice fac oamenii în viaţă,
mereu dau vina pe altcineva.
Ca la tango, în viaţă e nevoie de doi."
Fusese atras,
dar a fost deştept ca să plece şi să realizeze că a greşit.
Ştii ce? Ce o să fac acum?
După aproximativ un an, am mers să mă văd cu un prieten
la un restaurant în Beverly Hills,
iar şeful de sală m-a recunoscut şi mi-a zis: "Eşti Hoyt Richards?"
Şi i-am spus: "Da, da." Iar el mi-a zis: "Sunt prieten cu Dar."
Şi nu am ştiut exact cum să-i răspund.
Aşa că i-am spus: "Te rog să-i spui lui Dar că locuiesc singur în LA."
Speram din suflet să primească mesajul.
Şi să înţeleagă ce vreau să spun.
Iar după trei săptămâni, am primit un apel
şi nu am recunoscut vocea: "Salut, Hoyter! Sunt Dar."
Am răspuns: "Salut, Dar!"
Mi-a zis: "Te sun de la terapie.
Terapeutul mi-a zis să te sun."
Iar când ne-am întâlnit în cele din urmă, i-am spus:
"Am terminat-o cu Carolina de Nord."
Am început să-i explic că în Carolina de Nord chiar înainte să plec,
am fost la un bar şi m-am simţit bine.
Dar când am urcat în maşină:
"Nino, nino, nino."
Aveam o armă de asalt încărcată în maşină şi nu am oprit.
Am mers pe alee până la casa de la lac şi am parcat.
Am sărit din maşină. Tipul ăsta chemase întăriri.
Şi am fost prins din spate.
Erau patrula de autostradă, şerifi, poliţia, sirene şi girofare peste tot,
iar tipii ăştia strigau şi ţipau.
"Nu le spune numele!
Nu le trebuie informaţia asta."
RUTHERFORD ÎNCHISOAREA CO.
După ce am ieşit pe cauţiune,
am depus nişte documente, pe care nici nu le înţelegeam prea bine,
dar erau asemănătoare cu documentele pe care aceşti membri ai miliţiei
şi tipul de la Ruby Ridge le depuseră, spunându-i guvernului:
"N-aveţi putere asupra noastră. Suntem suverani."
Dar am înfuriat întregul stat.
Iar aceştia ne-au transmis prin avocaţi şi detectivi particulari
că suntem consideraţi terorişti anti-guvern.
După tot ce s-a întâmplat, m-am trezit şi m-am gândit: "La naiba cu asta."
Mi-am sunat părinţii şi aşa am ieşit din grup.
Şi eram îngrozit când am făcut-o.
Eu şi Dar am devenit colegi de cameră.
Şi am petrecut primele şase luni încercând de deconspirăm
întreaga experienţă a Valorilor eterne.
"Mai ştii când a fost asta?
Ce crezi că se întâmpla? Era ciudat, nu?
Adică, ce-a fost asta?"
Am început să reconstituim ce se întâmplase.
Am început să analizăm din nou lucrurile spuse de Frederick.
Aşa cum am mai spus,
dorim să subliniem din nou că aceste platforme aduc cunoştinţe
pentru publicul general, pentru a preveni
răspândirea sectelor prin informaţii,
în loc de teamă, vinovăţie şi superstiţie.
Nu poţi opri sectele prin teamă, vinovăţie
şi superstiţie, doar prin cunoştinţe universale radiante, iluminate.
Oricine vă pune să-i preaslăviţi ca formă fizică,
e un instrument al celor mai întunecate şi diabolice forţe de pe Pământ.
Oamenii au spus mereu: "Asta e o sectă.
Crezi că sunt şanse să fi fost aşa?"
Eram în ceaţă şi n-am putut asculta ce a spus Hoyt timp de un minut întreg.
Sunt împotriva sectelor.
Să nu-mi spună nimeni că sunt într-o sectă!
I-am spus: "Ştii ceva despre secte?" El a zis: "Nu."
I-am spus: "Nici eu. Nu cred că era o sectă.
Dar lasă-mă să cercetez puţin."
Şi cea mai vândută carte se numea Combaterea controlului minţii de sectă.
Controlul minţii există.
Oamenii inteligenţi şi ageri pot fi păcăliţi.
Steve Hassan, care fusese un Moonie...
...îndoctrinaţi în săvârşirea unor fapte îngrozitoare.
M-am gândit: "Asta sigur e o sectă."
Dar am cumpărat cartea.
Primele 60, poate 70 de pagini erau despre cum a fost îndoctrinat.
Puteai doar să schimbi numele.
Şi era povestea mea. Am rămas mască.
A fost un moment de realizare în viaţa mea.
Şi aveam nevoie de asta ca de oxigen.
Chiar dacă a durut şi am suferit, aveam nevoie de asta.
Am dat câteva telefoane în Carolina de Nord
şi le-am zis: "E sectă. Aţi fost spălaţi pe creier."
Şi ştiam că nu erau receptivi,
dar m-am simţit bine.
John m-a contactat şi mi-a spus: "Meg, e o sectă.
Întotdeauna a fost o sectă."
Şi îmi aduc aminte că iubitul meu spunea:
"Nu e o sectă, nenorocito!"
Mă făcea în toate felurile
şi urla la mine.
Şi desigur că m-am isterizat.
Tremuram şi mă gândeam: "Pot să plec de aici acum?"
Aveam pistolul tatălui meu şi am tras cu el în tavan.
Iar în secunda în care am făcut asta, m-am gândit: "Dumnezeule!"
A fost un şoc.
Când lucrurile s-au dus de râpă cu Meg,
atunci am intervenit eu şi soţia mea.
Şi atunci s-a văzut partea întunecată a membrilor Valorilor eterne.
O ameninţau cu adevărat pe Meg.
Pur şi simplu nu mai puteam, eram terminată, îngrozită,
aşa că mi-am făcut bagajul şi m-am mutat acasă.
Pe atunci eram complet falit,
dar mereu aveam în minte
asigurarea cu nestematele,
pentru care am plătit vreo 200.000 de dolari.
INEL CU PERLĂ ÎN LOTUS INEL CU SAFIR
Le-am evaluat pe toate
şi din toate cele şase sau şapte pietre, totalul a fost de 11.000 de dolari.
Atunci mi-am dat seama că am fost păcălit.
Toţi tipii din Carolina de Nord locuiau într-o casă
pentru care am plătit şi eu.
Aveau afaceri finanţate de mine.
M-am enervat şi am ajuns să-i dau în judecată pe membrii rămaşi.
Ştiţi, voi da în judecată persoanele rămase,
pentru că, nu e vorba doar de bani,
ci ceea ce fac şi ce susţin...
Nu ştiam cum se va încheia,
dar avocatul mi-a spus:
"Ştii, ar putea fi o adevărată luptă."
Era hotărât să-şi recupereze banii,
pentru că tipii din Carolina de Nord încercau să vândă casa de lângă lac,
încercau să vândă totul.
Aveau 36 de firme, unul dintre cele mai ciudate lucruri.
Asta arată că era ceva la mijloc.
TRANSFERURILE NU ERAU CONSIDERATE VALOROASE
Am acţionat împotriva lor şi am ajuns la o mediere.
John Hoyt m-a contactat
şi mi-a spus: "Îi dau în judecată pe toţi şi încerc să recuperez banii.
Mă poţi ajuta?"
Cred că mă voia alături de el pentru că ştia
că am fost contabil pe atunci.
Ca să fac asta, mi-a spus:
"Îţi dau 10.000 de dolari după ce se termină totul."
Aşa că eu şi John am mers la casa de lângă lac.
A fost prima dată când am văzut casa de lângă lac după vreo 13 ani.
Pe atunci, cred că mai erau vreo cinci.
Şi am avut o adevărată discuţie,
iar ei minţeau de îngheţau apele.
Dar ce mă tulbura cel mai mult era că ştiam
că în urmă cu doi sau trei ani,
şi eu aş fi fost de partea lor
şi aş fi minţit la fel ca ei.
Totul era suspect, pentru că nu ne conformam standardelor lumii.
Aveam un alt standard.
Dar am simţit
că nu mai pot face parte din asta.
Şi am plecat crezând că sunt un ratat.
Acolo s-a întâmplat totul, pe acea proprietate. Casa de lângă lac.
Tipii credeau că vor pleca cu un milion de dolari
de pe proprietate şi casă,
dar au fost opriţi pe drum.
În 2002,
avocatul meu l-a contactat pe avocatul lor
şi ştiam că e o şansă să rezolvăm asta.
Aşa că am soluţionat cazul
şi practic am lichidat toate bunurile legate de Valorile eterne
şi, practic, Valorile eterne au dispărut.
Şi cu asta puteam trăi.
După aceea, nu ştiu ce s-a întâmplat cu ei.
Şi în acel moment nici nu-mi păsa,
ci voiam doar să-mi văd de viaţă.
Cred că pentru mine, cea mai grea parte a fost să ştiu că am rănit
foarte mulţi oameni când am pornit pe calea asta.
Nu poţi vindeca rănile altora, dar am încercat să fac un efort sincer
să reiau legătura cu familia mea,
iar pe când m-am întors,
mama se lupta cu cancerul.
Vreau doar să întreb...
Nu o văzusem pe mama spre sfârşitul vieţii ei,
iar în acel moment,
purta deja perucă,
pentru că făcea chimioterapie şi...
A fost atât de curajoasă.
Nu puteam da de tine.
Eu am fost singura care şi-a dat seama că eşti într-o sectă.
Când John s-a întors,
a venit şi a stat cu noi toţi de Crăciun în anul acela.
Aceea a fost chiar prima dată când
a avut şansa să-mi cunoască soţia, fiul şi fiica.
Ea e Helen. El e Matthew.
A durat o vreme ca John să revină la cum era înainte.
E greu pentru oricine.
Cred că nimeni nu-şi revine din aşa ceva rapid.
În regulă. Bună, sunt John Hoyt.
Acum am 41 de ani,
şi am fost îngrozit să vin acasă.
Când boala mamei a început să se agraveze,
am decis să fiu eu cel care o îngrijeşte.
Într-un fel neaşteptat, eram pregătit pentru asta,
din experienţa cu Freddie când era pe moarte.
A spus doar că mă iubeşte.
Şi că înţelege.
Îi sunt recunoscătoare Lui Dumnezeu.
Şi cred că rugăciunea chiar a contribuit
la reîntoarcerea ta acasă.
N-am văzut-o timp de 12 ani.
A spus: "Mereu...
"Mereu simţeam că eşti într-o închisoare."
Şi am avut ocazia să îi spun
că eu cred că rugăciunile i-au fost ascultate şi chiar au ajutat.
Îmi părea atât de rău.
Ratasem atâtea nunţi şi aniversări.
De fiecare dată am fost invitat.
Dar i-am dezamăgit pe toţi.
Nu poţi recupera timpul pierdut. Dar...
Boala mamei mele mi-a oferit şansa
să le dovedesc celor din familie
că am revenit.
Acum mi se pare incredibil
privind în urmă din perspectiva
că, la vârsta de 16 ani,
când ieşi la plajă să te vezi cu amicii
poţi ajunge să fii într-o sectă.
Stau în Nantucket peste vară,
şi multă lume vine să stea cu mine.
Adică, sunt din...
Acum, calea mea spre vindecare a însemnat nu doar să mă iert pe mine însumi,
ci şi să încerc să înţeleg cum s-a întâmplat
şi să le spun altora
despre semnalele de alarmă despre care eu nu ştiam pe atunci.
Hoyt, spune-ne ce are asta în comun cu comportamentul altor secte!
Nu te alături unei secte. Nimeni nu-ţi zice că e o sectă.
E o manevră înşelătoare.
Cu cât vorbeam mai mult despre Valorile Eterne şi despre Freddie,
oamenii începeau să observe o versiune a poveştii
în viaţa lor şi spuneau: "Stai aşa."
"Seamănă cu relaţia mea cu tata,
cu mama, cu şeful sau cu antrenorul meu."
Aveam doar 16 ani, se întâmplau multe în viaţa mea.
Persoana de la care cauţi iubire şi aprobare
te abuzează sau te controlează într-un fel.
În miile de conversaţii pe care le-am purtat,
n-a fost nimeni care să nu fi avut
o relaţie de genul acela.
Inconştient, eram un recrutor. Asta făceam.
Există mulţi oameni
pentru care sunt responsabil fiindcă le-am spus
de Freddie şi Valorile eterne.
Iar asta e ceva cu care trebuie să trăiesc.
Doar de curând i-am răspuns lui Hoyt la telefon.
Şi vreau să vă spun
că mi-am turnat un pahar de whisky tare
şi l-am băut pe tot.
Abia apoi am vorbit la telefon.
A fost o discuţie reuşită.
Şi-a exprimat regretul, iar eu i-am spus
că situaţiile prin care am fost victimizată sau rănită,
nu acelea mă definesc.
Faptul că am fost într-o sectă
şi că am fost o victimă de-a lui Freddie, clar nu asta e povestea mea.
ÎN 2002, JACKI A DEVENIT PRIMA FEMEIE CARE A ESCALADAT SOLO EL CAPITAN
Mi s-a întâmplat asta,
dar am învăţat să fac greşeli mai bune şi să risc în continuare,
fără să încetez să mă provoc.
Şi din discuţiile cu Hoyt mi-am dat seama ce sensibil e.
Şi apreciez ceea ce face, că educă oamenii.
Din păcate, controlul minţii se aplică tuturor, trebuie doar să fii receptiv.
Nici n-o să-ţi dai seama.
Ideea de sectă nu e una nouă.
Sistemele politice folosesc aceste instrumente.
Sistemele noastre religioase folosesc aceste instrumente.
Sunt folosite fricile noastre primordiale.
Când eram în Valorile eterne,
ne uitam la alte grupări şi spuneam: "Aia sigur e o sectă."
REV. JIM JONES LIDER DE SECTĂ
Dar noi nu ne-am considerat niciodată aşa.
Am alături de mine patru Cohorte eterne,
iar pe toţi îi ştiu de când aveau 16 ani.
John Hoyt, care tocmai a absolvit Universitatea Princeton.
Nu e uşor să te întorci la momentul când l-ai întâlnit pe Freddie
sau altă persoană din grup şi să spui direct:
"Da, am fost prins în asta", şi să începi să-ţi regândeşti viaţa.
Acesta a fost un tip din Brooklyn
care a minţit despre cine era, a minţit despre ce făcea.
A spus că e orfan,
însă mama lui a trăit până de curând, cred că în 2023.
Bietul Fred, a fost nedreptăţit.
Frederick a fost un suflet bun şi nu a fost niciodată un escroc.
Nu a existat nicio sectă. Nu a existat nimic din toate astea.
Ăsta e adevărul.
VOCEA LUI DOROTHEA CARROLL MAMA LUI FREDERICK
Când oamenii îl întâlnesc pe John,
primul lucru care pe care îl spune e: "Am fost într-o sectă."
Ştiu ce am simţit şi ce am învăţat din Valorile eterne.
Şi nu s-a oprit acolo.
A fost doar un punct de pornire pentru călătoria mea spirituală.
Aş vrea să-l protejez pe Frederick aşa cum credeam că a fost
sau este şi ceea ce am învăţat de la Frederick.
Când mă gândesc la Valorile eterne, sinceră să fiu,
nici nu ştiu dacă îl pot numi sectă deocamdată.
Nu uitaţi,
Frederick mi-a fost prieten.
Când am fost separat de el şi mi-am văzut de drum,
mi-a fost mult mai rău.
VALORILE ETERNE PERSPECTIVE...
Dar poate că, dacă aş fi ajuns la concluzia învăţăturilor,
aş fi reuşit să realizez ceva măreţ.
Cine este cel
care experimentează această emisiune, în acest moment?
Freddie ar fi entuziasmat de asta acum.
Entuziasmat, pentru că nu ar vedea nimic greşit în privinţa asta.
I-ar plăcea mult faptul că a rămas relevant.
Că oamenii încă vorbesc despre el după atât de mulţi ani.
Viaţa mea e cu siguranţă o telenovelă nebună.
Dacă v-aţi aşeza şi v-aţi imagina asta,
tot ce s-a întâmplat cât aţi urmărit emisiunea TV,
tuturor din afară care mă ascultă li s-ar părea
că spun una şi alta, că manipulez pe unii, pe alţii.
Acesta e mesajul suprem al Valorilor eterne pentru voi toţi.
Dacă nu vă puteţi iubi reciproc necondiţionat, sunteţi falşi.
În Valorile eterne suntem evrei, musulmani, creştini, budişti şi hinduşi.
Ne iubim reciproc şi colaborăm.
Încercăm să vă spunem că şi voi puteţi face asta.
Asta avem aici. Asta avem. Dragoste totală.
Şi asta credeam.
Cred că Freddie era foarte bolnav.
Şi nu cred că înţelegea dragostea.
Iar din cauza asta,
în jurul lui a avut loc un adevărat carnagiu.
Dar nu mă pot întoarce în timp să spun: "Ei bine,
m-au spălat pe creier şi, prin urmare, nu e vina mea."
Sunt responsabil pentru tot ce am spus,
pentru tot ce am făcut, abuzurile la care am participat
sau am stat şi n-am făcut nimic când s-au întâmplat.
Ai de-a face cu multă ruşine şi multă umilinţă.
Şi am aflat că antidotul pentru ruşine
e vulnerabilitatea.
Şi modul în care exprimi acea vulnerabilitate
este să-ţi spui povestea şi să ţi-o asumi.
Cu bune şi cu rele. Să spui povestea.
JOHN ANDREADIS A REFUZAT SĂ FIE INTERVIEVAT.
DAVID SEAMAN ŞI FRITZ DIEKMANN NU AU RĂSPUNS
LA NICIO ÎNTREBARE DESPRE MOARTEA LUI FREDERICK.
HOYT RICHARDS ESTE ÎN PREZENT ACTOR, SCRIITOR, REGIZOR ŞI PODCASTER.
HOYT LUCREAZĂ ŞI ÎN CALITATE DE CONSILIER DE REINTEGRARE PENTRU CEI DIN SECTE.
HOYT ŞI DONNA S-AU LOGODIT PENTRU A SE CĂSĂTORI.
Subtitrarea: Diana Hojbotă TransPerfect Media