21 minutter over klokken åtte.
Dette er Hall of Fame-spesialen for søndagskvelden
der vi spiller noen av julens største hits.
Jeg har en hel bunke her med julekortene våre.
Moren min var veldig stolt av julekortene våre.
I julen må man ha hjerte, ikke sant?
Hvert år var det et bilde, og så var det også et nyhetsbrev.
Dette er fra 1974.
Moren min skriver: "John, 12 år, sjuende klasse.
"I høst har han arrangert flere jente-gutt-fester i kjellerstua,
"og de har vært vellykkede.
"Han er veldig nøye med hvordan han grer håret og kler seg."
Jepp, det var meg.
Men dette var julen 1987,
og det var siste gang jeg dro hjem til jul.
Moren min skriver: "John bor på Manhattan,
"men er mest i Europa.
"Vi ser ham på bilder, men må dessverre fortelle
"at han har brutt all kontakt med familien."
Året etter:
"Fortsatt ikke et ord fra John utover det vi ser i bladene,
"men vi fortsetter å elske og be for ham."
Og dette kortet hadde jeg aldri sett,
for på det tidspunktet hadde jeg brutt kontakten med familien.
De kom jo i retur.
Og på dette står det:
"Fordi jeg er moren din."
"Du fyller snart 28 år, og vi har knapt sett deg på flere år.
"Vi var kanskje ikke de perfekte foreldrene,
"men du vet i det minste at vi elsket deg.
"Vi vil ikke dø uten å se deg igjen."
Herregud.
KJÆRE JOHN
I 1990, da Vanity Fair-artikkelen kom ut,
fant vi en avhopperrådgiver
som skulle hjelpe oss med å arrangere en intervensjon.
Storebroren min Rory tok kontakt og sa:
"La oss ta en guttetur til Newport i Rhode Island."
Det var definitivt ikke noe jeg vanligvis ville gjort.
Men Rory hadde alltid stått på min side,
så jeg stolte på ham.
Avhopperrådgiverne hadde forklart
at folk prøver en intervensjon, og så skyver de personen bort.
Du får én sjanse til å lykkes.
Vi brukte første dagen på seiling, alle sånne ting vi gjorde på Nantucket.
Men neste morgen satt vi og spiste, vi koste oss skikkelig,
og plutselig kommer tre menn inn.
Jeg husker bare at jeg tenkte: "Hva faen er det som skjer?"
Vi sa til John: "Vi er bekymret for deg,
og disse rådgiverne er her for å hjelpe deg."
Plutselig forsvant sidesynet mitt,
og alt ble veldig, veldig lite.
Jeg følte meg bare som et fanget dyr.
Men vi gikk tilbake til hotellrommet og pratet i kanskje tolv timer.
Og vi trodde vi hadde kommet ganske langt.
Så alle gikk og la seg,
og vi skulle fortsette samtalen neste morgen.
Så ble vi vekket rundt klokken fire.
John er borte.
Vi dro rett til flyplassen,
og ganske riktig, gjemt borte i et hjørne,
satt John og ventet på flyet.
Så går vi rett på ham, for fullt.
"Dette er livet ditt. Dette er familien din.
"Du må holde deg unna den gruppa."
Så roper de opp flyet.
Igjen sa vi: "Ikke dra, ikke dra."
AVGANGER UNITED AIRLINES
Men følelsen av svik var så sterk at jeg bare snudde og gikk.
Og de så på hverandre og sa:
"Jeg tror ikke vi kommer til å se ham igjen."
Det er ikke sånn man håper det ender.
WBAB med Frederick von Mierers.
Og la oss ta en liten pause nå og la Frederick hvile stemmen.
Den er litt mørk fordi jeg har jobbet for mye.
Ikke si et ord. Du må hvile stemmen.
-Jeg har snakket til deg. -Jeg vet.
Ingen visste hele historien,
men Frederick hadde blitt svak og begynt å gå ned i vekt.
Vi tenkte: "Det er bare en øreinfeksjon,
den svakheten han hadde som har kommet tilbake."
Han svettet om natten. Han er dårlig. Går ned i vekt.
Jeg tenker at noe er galt.
Jeg visste at Frederick hadde mange partnere.
Det var hans sak.
Men jeg sa: "Vi burde teste oss for HIV."
Jeg var negativ,
men han ville ikke innrømme at han var positiv.
Jeg var livredd.
Men måtte jeg fortelle hele verden det?
Nei, det ville jeg ikke.
Vi holdt alt hemmelig.
Men Frederick ville fortsatt ha tilfeldige sexmøter.
Vent, trodde du han hadde sex med folk
mens han var positiv?
Jeg tror det, men jeg så det aldri direkte.
Og samtidig tenker jeg: "Dette er galskap."
Jeg var redd,
men bestemte meg for at jeg måtte konfrontere ham.
Så jeg sa: "Frederick, jeg blir hos deg."
"Men du må si fra. Tenker du klart?"
Men det gjorde ham rasende.
Så slo han meg i hodet med en tallerken.
Han slo meg i ansiktet, og nesen begynte å blø.
Og han sa: "Din jævla idiotkjerring! "Kom deg til helvete ut!"
Jeg tenker at han kanskje prøver å lure meg.
Jeg lovte å bli hos ham til slutten.
Paul Hinton.
Jeg er den eneste som vet at Frederick er alvorlig syk.
Burde jeg ikke hjelpe ham?
Men det var noe i blikket hans.
Det var ikke menneskelig. Og det var ikke Frederick.
Jeg er overrasket over at Paul ikke knuste skallen hans.
Paul dro til politistasjonen,
men ville ikke gå videre med saken,
for han var redd det ville slå tilbake på ham.
Jeg var redd Frederick ville bruke avreisen mot meg.
Hva om Frederick kunne skylde på oss alle for ting?
Jeg har tross alt gjort X, Y og Z,
kjørt ærender og kontanter, håndtert edelstenene svart.
Trekvart million i salg.
Vel, la oss si det rett ut.
Et 225 gram fleinsopp i fryseren og diverse andre ting.
Så hvis noen sladret eller man havnet i trøbbel, var man ferdig.
Men da jeg dro, tenkte jeg: "Jeg skal holde kjeft."
Det var veldig vanskelig for meg å dra,
for jeg tvilte på meg selv resten av livet.
Så endte jeg opp i militæret. Jeg vervet meg til hæren.
Jeg var 25 år gammel og måtte omstille meg.
Rundt den tiden
begynte Fredericks kropp å bryte raskt sammen.
Immunforsvaret hans tålte ikke det som foregikk.
Og etter hvert som Frederick ble sykere og sykere,
tenkte jeg: "Han må til Nord-Carolina.
"Så kommer han seg igjen, og alt blir bra."
Jeg kjørte personlig Frederick fra leiligheten vår i New York til Lake Lure.
Han lå i sengen døgnet rundt, til det punktet
at vi måtte snu ham rundt fordi han begynte å få liggesår.
Og vi visste ikke at han døde av aids. Vi trodde det var stafylokokker.
Han sa det ikke til noen av oss.
Og etter hvert som Fredericks helse fortsatte å forverre seg,
var den viktigste omsorgspersonen en fyr fra Eternal Values.
Denne fyren, David Seaman.
I dag har vi med oss doktor David Seaman.
Tanken bak kiropraktikk er å balansere kroppens strukturelle system.
Da David ble en del av gruppen, var han kiropraktor.
Frederick begynte å få fysiske problemer,
og David brukte kiropraktikk for å behandle ham.
Og så ble han på en måte huskiropraktoren,
der vi alle fikk litt behandling av ham innimellom.
Men jeg følte meg aldri vel rundt ham.
Frederick sa at i et tidligere liv
hadde David Seaman hugget hodet av Frederick,
og at grunnen til at David var her, var for å løse karmaen.
Kom du hit fra en annen planet
eller et annet solsystem?
-Ja. -Det gjorde du?
Men poenget er at det ikke er viktig.
Etter hvert som Frederick ble sykere, oppsto det en maktkamp.
David prøvde å gripe makten. Og så var det en annen fyr, Fritz.
FRITZ DIEKMANN TIDLIGERE MEDLEM
Fritz var toppleder
for tysk TV på New York-kontoret deres.
Han og Freddie var jevngamle, og han var nestkommanderende.
Han holdt hoff og opptrådte
som en slags de facto-visepresident.
Og...
Ja.
-Pause? Greit. -Ja, jeg trenger litt tid.
Faen.
Jeg var i Reno i Nevada
på jobb for GQ da jeg fikk telefonen.
Frederick lå på sitt siste,
og jeg måtte komme tilbake
og egentlig bare ta farvel med ham.
Jeg nektet fullstendig å innse at han lå for døden.
Fritz og David begynte å ta over og utøve kontroll.
Frederick var jo bare et levende skjelett da.
Det var ikke lett å se på Frederick engang.
Jeg fikk et lite hetteglass,
de sa det var vann, med en liten pipette.
Og de sa: "Han sliter.
"Gi ham noen dråper når du synes det trengs.
"Hold ham hydrert."
Men senere fortalte David Seaman oss
at det vi alle ga ham,
egentlig var en slags morfin eller noe lignende
for å fremskynde døden.
Men ingen av oss fikk vite det da.
Det var som gift i de flaskene,
og at vi faktisk ga ham gift
mens vi trodde vi bare fuktet leppene hans.
Så satt vi på kjøkkenet.
Fritz kommer inn med et veldig alvorlig ansikt
og sier bare: "Frederick er død."
Jeg ble helt nummen.
Jeg visste ikke hva jeg skulle tro.
LENGDEGRAD VED MIDDAG
I sine egne efemerider
markerte Frederick datoene
mellom 28. januar og 9. februar 1990
og skrev: "Livets slutt."
Og han døde 4. februar.
Så det var innenfor det tidsrommet. Tolk det som du vil.
Innse at denne jorda bare er et stoppested.
Når man dør, glir man sakte over i neste vibrasjonsnivå.
Stedene man havner,
og dette er veldig viktig, bestemmes av livet ens.
Derfor ser mange mennesker før de dør
hele livet passere foran øynene deres.
Husker du den siste kontakten du hadde med Frederick mens han var klar?
Jeg sa at jeg elsket ham.
Det er det siste jeg husker.
Husker du reaksjonen hans?
Han smilte. Han snakket ikke på det tidspunktet.
Vi fikk senere vite at da Frederick døde,
var David Seaman og Fritz Diekmann i rommet,
og David sa at Fritz la puten over hodet hans
for å avslutte livet hans.
Og da vi konfronterte Fritz, innrømmet han det.
Men vi diskuterte oss imellom
at det på en måte var et barmhjertighetsdrap.
Du kunne se på Fritz at det ikke var noe han ønsket å gjøre,
det var ikke lett for ham heller.
Og jeg følte faktisk litt medfølelse for ham.
Så, mine damer og herrer, det er mye å tenke på.
Oppstegne mestere, romvesener og gjenoppståtte skapninger.
God natt, med enda en plattform fra Eternal Values.
Få timer etter Fredericks død
kom Fritz bort til folk som satt
i små grupper.
Og vi prøvde å le
og mimre om de gode stundene med Frederick.
Han sa: "Ikke gjør det. "Frederick er død. Vi må gå videre."
Og han var bare veldig brå og kald rundt alt sammen.
Som om Frederick var borte, og hele det livet var over.
I starten prøvde David å få Frederick kremert,
men før det kunne skje, måtte vi få utført en obduksjon.
Og det var da man visstnok fikk diagnosen,
at han hadde aidsviruset.
Da det ble offentlig kjent at han hadde aids,
var barmhjertighetsdrapet definitivt ikke noe
vi kom til å snakke om.
Så det ble en av disse hemmelighetene innad i gruppen
som alle visste om,
men som man definitivt ikke gikk ut med offentlig.
"ROMVESEN" DØR I RUTHERFORD COUNTY
MYSTISK DØDSFALL RUNDT YUPPIE-SEXGURU
Etter det måtte vi totalendre Eternal Values.
Og det var da Fritz tok over.
Men han hadde verken teften eller personligheten til Freddie.
Og innen seks måneder
begynte resten av gruppen å gjøre motstand mot ham.
Vi gjorde nærmest mytteri.
Vi dro tilbake til New York,
og de låste ham inne i leiligheten og lot ham ikke gå.
Sånn holdt det på i flere dager.
De sa at han måtte dra,
og fikk ham til å signere fra seg eierskapet
til Eternal Values-eiendelene, og så dro han.
Og gjennom den splittelsen ble gruppen delt.
Noen stilte seg med Fritz, andre med oss.
Jeg havnet midlertidig i en lederrolle
i kanskje en måned eller to,
der vi tenkte: "Hva gjør vi nå?"
Men for å beholde
en lederrolle i Eternal Values,
måtte man være villig til å tråkke på andre.
Og heldigvis er ikke jeg skrudd sammen sånn.
Så jeg ble raskt degradert.
Hva tenkte du om gruppen på dette tidspunktet?
Jeg tenkte at alt var ganske forstyrret.
Var den til å kjenne igjen fra slik den hadde vært før?
Ikke for meg.
Det var et par personer som jeg følte
ikke hadde interesse for åndelig utvikling i det hele tatt,
men bare var der for egen tilfredsstillelse.
Noe inni meg sa:
"Dette er galt. Du må komme deg ut."
Men da jeg fortalte dem at jeg forlot gruppen,
bandt de meg til en stol og forhørte meg i halvannet døgn.
"Frederick ville ikke ønsket dette. Du følger ikke din vei."
Var du våken hele tiden?
Jeg kan ikke huske at jeg sov noe.
Men de trodde kanskje jeg dro med Fredericks edelstener og andre ting.
Så før jeg gikk ut døren,
strippet de meg ned til undertøyet
og lot meg gå ut døren i undertøy med en pose klær.
Sånn forlot jeg gruppen.
På den tiden etterforsket statsadvokaten
saken for å ta den til retten.
Frederick var involvert i en edelstensring til millioner.
Men jeg fikk høre at selv om det fantes pengespor,
så fordi Frederick var død,
var saken de mente de kunne føre for retten
ikke lenger sterk nok, og de henla saken.
Men da Frederick døde,
trodde jeg virkelig at gruppen ville miste momentum.
Da ville det være over.
Så det overrasket meg veldig at det fortsatte så mye lenger.
1994 FIRE ÅR SENERE
...hvordan det ender.
Følg ham.
Gå inn. Gå tilbake dit, og start.
Etter at Frederick døde,
flyttet mesteparten av gruppen til Nord-Carolina.
Freddie er borte. Fritz er borte.
Ingen har romvesenene på hurtigvalg,
så vi må finne ut hvordan vi skal overleve apokalypsen,
og hvordan skal vi få til det?
Dette er skrevet på brevpapiret fra stedet jeg var,
i London.
"Frederick sa gjentatte ganger
at vi har sjansen til å gjøre noe i vår levetid
som aldri er gjort før.
Hva det er, er ingen av oss helt sikre på,
men vi vet at det er ment å bli oppnådd av oss,
ved å holde sammen, jobbe sammen og ta vare på hverandre.
Den eneste måten å overleve framtiden på er kollektivt liv.
Og vi vet alle hvor viktig Freddie sa at dette var.
Derfor er vi frie individer
som går sammen for en felles sak - selvrealisering."
Livet i Nord-Carolina var at alle bodde i huset ved sjøen.
Det var rundt seks soverom, men hvert rom hadde to enkeltsenger.
Man hadde null privatliv.
Men vi hadde levd kollektivt så lenge,
at det ikke føltes rart lenger.
Det var bare sånn vi levde.
I Nord-Carolina
var det mye mer jordnært i hverdagen.
Men da Frederick levde, midt i all galskapen,
lå det alltid et åndelig formål under.
Elsk alt betingelsesløst,
så blir du en del av Guds høyere cocktailfest på jorden.
Frederick hadde alltid den typen svevende musikk på.
Man ble transportert ut av New York og inn i denne oasen.
Men jeg husker en morgen i Nord-Carolina
tok David fram en boomblaster og sangen Mandolin Rain.
Og han spilte den jævla sangen, jeg sverger, på repeat i en uke.
Og det var sånn: "Kan du skru av den jævla sangen?"
Og så begynte den igjen: "Listen to the mandolin rain..."
Det var en annen stemning.
Kjernegruppa var nede i ti personer.
Det var ingen kvinner der.
Så vi visste at vi var annerledes og hadde veldig rare overbevisninger.
Doktor David Seaman.
Vi bestemte oss for å ikke promotere oss som Eternal Values,
for navnet hadde fått dårlig rykte.
Og det startet på en måte en helt ny æra for oss.
Og de skulle starte et slags byggefirma
for å virke normale.
BAT CAVE NABOVAKT
På den tiden visste jeg at de hadde et kontor som het Lotus Group.
De var veldig profesjonelle og høflige.
Og jeg bare: "Folk sier jo at dere er romvesener?"
Altså, kom igjen.
Det var definitivt ingenting skummelt eller farlig ved dem.
Lokalbefolkningen kalte oss
"perlekledde homofile stjernetittere,"
så det ble bestemt at det ville være lurt
om noen av gutta fikk seg kjærester.
Og en av gutta var sammen med Meg.
Det var bare øyeblikkelig kjemi. Altså, det bare smalt.
Jeg var hodestups forelsket.
Du kunne sagt hva som helst om dem,
og jeg trodde det ikke.
Jeg ville rett og slett ikke trodd på det.
Jeg var i Nord-Carolina.
Det var nesten tilfeldig at jeg havnet her
og fikk jobb her.
Og etter omtrent et år begynte jeg å se kjente ansikter.
Men jeg jobbet bevisst med å heles etter denne opplevelsen
og var ganske fornøyd med å ikke vite noe om dem.
Så fikk jeg vite at en kvinne i kunstmiljøet
hadde blitt involvert i Lotus Group.
Elissa kom inn på kontoret mitt en dag
og sa: "Jeg kjenner disse guttene fra New York.
"Jeg har hatt med dem å gjøre.
"Skjønner du egentlig hvem disse folkene er?
"De er ikke de de utgir seg for å være.
"Du vil ikke ha noe med dem å gjøre. Hold deg unna."
Jeg så på henne og sa: "Vær forsiktig."
Og hun avbrøt meg. Hun ville ikke høre det.
Hun ville høre hvor fantastisk det var.
På den tiden tenkte jeg bare,
jeg trodde vel bare det var småbysladder
og den typen ting.
For meg var vi jo bare venner. Vi jobbet sammen på prosjekter.
Vi var som en familie.
Jeg jobbet fortsatt som modell på heltid og reiste mye.
Så da E!-kanalen skulle lage en spesial
om mannlige modeller,
foreslo jeg at de kunne komme til Nord-Carolina
og se livet jeg levde her.
Hei, kom inn. Dette er Lotus Group.
Kontoret vårt ligger her i Nord-Carolina.
Vi tenkte at han fikk PR og et helt innslag.
Dette kunne være god PR for hele gruppen.
Du ser på E! underholdningskanalen.
Jeg har alltid hatt lyst til å si det.
Beskjeden var egentlig bare: Ikke vær en særing.
Men hele greia var iscenesatt og falsk.
Noe av det beste med å jobbe i Lotus Group
er at man blir møtt hver dag av vår nydelige, nydelige Blair.
De hadde faktisk ansatt en kvinne som resepsjonist.
Hun var ikke en del av gruppa.
Jeg tror ikke Hoyt hadde brukt to sekunder av livet sitt før da
på å snakke med Blair.
Hun tar seg av alle telefonene her nede.
Hun er en herlig dame.
Og vi hadde denne kleine middagen hvor, av en eller annen grunn,
jeg satt der i dress og slips.
Jeg husker jeg så bort på Hoyt: "Seriøst?
"Når var sist gang vi satt ved bordet og spiste?"
Han er visstnok den best betalte mannlige modellen,
men etter nesten ti år i bransjen
har ikke suksessen gått Hoyt til hodet.
E!-programmet.
Vi så ikke den ferdige klippen før det ble sendt på TV.
Når Hoyt ikke jobber,
er han her blant roen og stillheten i fjellene i Nord-Carolina.
E! gjorde alt til å handle om Hoyt.
Hoyt driver også et byggefirma.
Hoyt har disse firmaene, og ansetter vennene sine.
Det skapte spenning mellom oss i gruppen.
Godt å høre, da skal vi ikke forstyrre lenger.
Men Dave er eksperten på alt dette.
For man måtte være ydmyk, skjønner du?
Han begynner å bli høy på seg selv.
I den gruppedynamikken
følte jeg alltid at jeg gikk på eggeskall, som mange gjorde.
Vi ble som en dysfunksjonell familie
som bare ventet på apokalypsen.
Dette er produksjonskontoret vårt.
På mange måter, da Frederick levde,
skjemte han meg nok bort til en viss grad,
og det bygde opp mye bitterhet
hos noen av de andre medlemmene.
Det ironiske er at han fortsatt finansierer ting.
Han var stadig ute og reiste, en uke på en karibisk øy,
neste uke i Sverige, neste uke i Los Angeles.
Da jeg var ute og reiste, fikk jeg venner og relasjoner
utenfor gruppa.
Og jeg møtte en kvinne som het Donna i LA.
Hun var en vakker brunette, og jeg ble veldig fascinert av henne.
Så vi begynte å treffes, og det var veldig sporadisk.
Jeg reiste så mye
at jeg kanskje bare så henne én gang i måneden, eller annenhver måned.
Men jeg hadde utviklet ekte følelser for henne,
og jeg innså at disse tingene som hadde blitt demonisert i årevis,
ideen om kjærlighet, det føltes ikke så ille.
Jeg følte virkelig at hun stilte opp for meg
og brydde seg om meg.
Og forholdet til Donna begynte å åpne hjertet mitt
på en måte jeg aldri hadde forventet.
Men jeg holdt det skjult. Ingen i gruppa visste om det.
I 1999
vil den magnetiske pulsen skifte, og menneskeheten bli utslettet.
I 1999 ble gruppa mindre.
Og for de gjenværende medlemmene
var alle veldig avhengige av hverandre for å overleve.
Her er det.
Dette er noen av notatene jeg skrev.
"Operasjon: 'Trygt sted'"
Det ble snakket mye om
om polskiftet etter Fredericks død.
En tidel av én prosent av befolkningen ville bli reddet.
Det var sånn planen tok form.
Greit, la meg ta dere med opp og vise dere
noe av det praktiske bak operasjonen.
Vi måtte begynne å lagre mat og kunne leve utenfor strømnettet.
-Hemmelig skjulested. -En liten bunker der under?
-Ja. -Vi vet hvor vi drar når bomben faller.
De trodde at det kom til å skje
en enorm, verdensforandrende katastrofe,
og at Lake Lure var et av de trygge stedene.
De eide eiendom høyt oppe i fjellet med grotter,
og det var dit alle skulle dra.
EN KRISESITUASJON INGEN VEI TILBAKE
Hvordan kom det til å skje? Stemte tidslinjen?
Og så begynte samtalen å dreie mot våpen.
ALT VIL GÅ TIL HELVETE
Vi lærte å skyte.
Jeg hadde en hagle, og en. 45.
Det handlet om å samle opp best mulig forsvar for framtiden.
FORBERED DERE KJEMP TIL SISTE STUND
Og det utviklet seg raskt til dette.
THOMPSONS GRO. MARKED OG GRILL
Å ja, de hadde et helt arsenal.
De hadde lagerrom stappfulle av overlevelsesutstyr
for å være trygge til verden roet seg igjen.
Så skulle de komme ut og hjelpe og redde alle.
Så jeg var den eneste jenta igjen,
og kjæresten min satte seg ned med meg en kveld og spurte:
"Vi skal jo alle overleve sammen.
"Det ville bare vært rettferdig."
Og: "Hvis du var villig til å ha sex med de andre gutta,"
og: "Hvem ville du vært villig til å ha sex med?"
Jeg husker at jeg ble helt sjokkert og kvalm.
Og jeg bare: "Du må tulle."
Jeg ville ikke gi ham navn. Han ble sint på meg.
Og jeg sa: "Nei, det ville jeg aldri vurdert."
Mot slutten trodde vi at vi trengte kvinner
for å befolke planeten igjen og oppdra opplyste vesener.
Det høres ut som et dårlig sci-fi-manus.
Da årtusenskiftet nærmet seg,
skulle alle disse endringene komme,
som flodbølger og orkaner.
Vi begynte å kjøpe gull og sølv
fordi det ville bli den eneste reelle valutaen.
Samtidig fløy jeg til London for jobb og tenkte:
"Økonomiene kollapser ikke."
"Ingen flodbølger, ingen jordskjelv."
Det høres absurd ut, men
noe av den kritiske sansen min begynte å komme tilbake.
Da begynte jeg å lufte ideen for gruppen:
Dere sitter her i Nord-Carolina i en boble.
Jeg sier det, det skjer ingenting der ute.
Og for det ble jeg angrepet.
Og i samme samtale tenkte jeg at det ikke kunne bli verre.
Jeg bare: "Å, forresten, jeg har truffet noen."
Helvete brøt løs.
"Hva mener du med at du treffer noen?"
Da sa de bare: "Du må slå opp med henne.
"Du er egoistisk, og det er urettferdig mot henne,"
"Hva driver du med?"
De framstilte det som at jeg var en drittsekk mot henne.
Hun ante jo ikke hva jeg var involvert i.
Og jeg sa til Donna:
"Jeg trodde jeg ville ha dette forholdet, men det vil jeg ikke,"
og det var utrolig brutalt og hardt.
Og måten jeg behandlet henne på
føltes virkelig ikke riktig.
Og da startet hele denne perioden hvor de tenkte:
"Vi må redde Hoyt fra seg selv.
"Han holder visst på å miste vettet. Han kan ikke overleve der ute.
"Vi må få ham tilbake til Nord-Carolina.
"Vi må holde øye med ham hele tiden."
De satte ham til alle mulige drittjobber for å lære ham ydmykhet.
Jeg måtte være den første oppe og den siste i seng.
Jeg gjorde alt drittarbeidet ingen andre ville gjøre.
Jeg fikk en telefon: "Kom til huset ved sjøen."
John var i alvorlige problemer.
Jeg gikk inn på kjøkkenet, og John satt der,
veldig underdanig, ved kjøkkenbordet,
og hele hodet hans var barbert.
Han var helt skallet.
Og jeg tenkte: "Herregud, hva har skjedd?"
Og de sa: "Ja, fortell Meg hva som skjedde."
Gutta hadde sagt at jeg måtte flytte til Nord-Carolina
og gi opp karrieren min.
Jeg visste innerst inne at jeg ikke var klar for det.
Men de sa: "Så du ikke skal bli fristet
til å engang tenke på å dra,
"skal vi barbere hodet ditt så du ikke kan jobbe igjen."
Jeg husker at jeg sto og så meg i speilet
og tenkte for meg selv:
"Faen, hadde jeg hatt hår, kunne jeg sikkert vært i Milano nå
eller Paris, med Claudia Schiffer eller Cindy Crawford
og tjent 25 000 dagen."
Jeg er visst ikke spirituell da.
Jeg ble det de kalte "den skallede husmoren."
Jeg tolket det som at det var min egen feil.
Hvis jeg bare tok meg sammen og ble mer som dem,
slapp jeg å gå gjennom dette.
Men fordi jeg var feil og det var noe galt med meg,
følte jeg at de aldri kom til å gi seg.
Jeg tenkte:
Jeg kommer aldri til å bli den personen de vil ha.
Jeg kom til et punkt der jeg tenkte: "Jeg klarer ikke mer."
Så jeg la en plan for å rømme.
Og jeg dro til flyplassen og stakk.
Jeg kom til New York. Jeg pakket tingene mine.
Jeg skulle være der en natt før jeg dro videre.
Og selvfølgelig dukket de opp ved dørstokken i New York.
Jeg husker at en av gutta satt i døråpningen
for å passe på at jeg ikke stakk om natta.
Så jeg lå ved vinduet og vurderte å hoppe.
Men jeg gjorde ikke det.
Og de tok meg med tilbake til Nord-Carolina.
Jeg holdt ut kanskje tre, fire uker til.
Og da tenkte jeg: "Denne gangen tar de meg ikke.
Aldri i livet."
Det var faktisk helgen rundt 4. juli.
4. JULI 1999
Og da jeg dro, skrev jeg et brev
til gutta i Nord-Carolina for å si at jeg var borte.
"Det er offisielt. Jeg slutter.
Alt dere noen gang har sagt om meg, stemmer.
Jeg er håpløs og totalt egoistisk. Jeg er den lateste her.
Jeg har kastet bort livet mitt.
Jeg fortjener å tilbringe resten av livet blant søppel som meg selv.
David, du har alltid sagt: 'I tider som dette,
når alt faller sammen viser folk sitt sanne jeg.
Jeg grøsser ved tanken på straffen jeg må få.
Det var ikke nok å svikte Frederick og alt han sto for.
Men nå er også dere alle, som jeg har sagt mange ganger,
de eneste vennene jeg har hatt.
Dere kommer aldri til å se meg igjen.
Hilsen Idioten."
IDIOTEN
Så jeg hadde ordnet en taxi
som skulle møte meg klokken 02.30,
i håp om at alle sov på det tidspunktet.
Vi hadde to schæfere, så jeg måtte snike meg stille rundt
og holde hundene rolige.
Og vi hadde en grusvei
som gikk rundt to kilometer ned gjennom skogen.
Men da jeg følte at jeg var utenfor hørevidde,
løp jeg bare som faen.
Og jeg var borte.
Den gangen kom jeg aldri tilbake.
Jeg husker jeg spurte en av gutta: "Hvor er John?"
"Jeg har ikke sett ham. Har han dratt tilbake til New York?"
Og han sa: "Ja, han har dratt. Han er borte."
Og jeg fikk ikke snakke om eller spørre om John.
Jeg dro til California og la mest mulig avstand mellom oss.
Jeg hadde rundt 3000 dollar, men visste ikke hvor jeg skulle dra.
Jeg husker at Hoyt ringte meg og fortalte at han
var i virkelig dårlig form.
Han var helt knekt.
Altså, hjernen hans var tom.
Han var som en rett linje, moralsk og spirituelt,
nesten som en zombie.
Og jeg sa: "Hør her,
"Du kan bo her til du finner ut
hva du vil gjøre med livet ditt.
Du kan bo hos meg så du slipper å tenke på regninger."
Fabio er utrolig lojal.
Er du vennen hans, er du det for livet.
Jeg vet ikke om han instinktivt forsto det,
eller om han hadde så mye som skjedde i egen karriere,
men den gangen lot han
som ingenting.
"Kom og bo her. La oss dra på treningsstudioet.
Ingen spørsmål."
Han spurte ikke engang hvorfor jeg var barbert.
Jeg fant på en historie om en ekstrem modelljobb.
Hoyt var en ekstremt suksessfull modell,
og plutselig sto han igjen uten penger, uten noe.
De folkene var som pirajaer. De lot ham sitte igjen uten noe.
Å bo hos Fabio
ga meg et sted hvor jeg kunne lande og bearbeide
noen av følelsene mine.
Jeg vurderte fortsatt om jeg burde dra tilbake.
Hoyt var veldig ærlig og åpen om alt,
og jeg visste at de ville komme.
Til slutt slår livet en i ansiktet,
og man innser: "Herregud, jeg har blitt lurt."
Jeg sa til ham: "Hør her, det folk gjør i livet,
er alltid å skylde på andre.
Det krever to for å danse tango."
Han ble sugd inn i det,
men han var smart nok til å skjønne at han tok feil.
Hva skulle jeg gjøre nå?
Etter omtrent ett år skulle jeg møte en venn
på et lunsjsted i Beverly Hills,
og hovmesteren kjente meg igjen og sa: "Er du Hoyt Richards?"
Og jeg sa: "Ja, ja." Og han sa: "Jeg er venn med Dar."
Jeg visste egentlig ikke hva jeg skulle svare.
Så jeg sa: "Si til Dar at jeg bor i LA og er alene."
Og jeg tenkte: "Gud, håper han skjønner.
Håper han forstår hva jeg prøver å si."
Så går det tre uker, og jeg får en telefon
jeg ikke kjenner. "Hei, Hoyter, det er Dar."
Jeg sa: "Hei, Dar!"
Han sa: "Jeg ringer fra terapeuten min.
Terapeuten min sa at jeg burde ringe deg."
Da vi endelig møttes, fortalte jeg ham:
"Ingen flere turer til Nord-Carolina."
Jeg begynte å forklare at i Nord-Carolina, rett før jeg dro,
var jeg på en bar og koste meg.
Men da jeg satte meg i bilen:
"Woo, woo, woo, woo."
Vi hadde et ladd automatvåpen i bilen og stoppet ikke.
Vi kjørte ned oppkjørselen til huset ved sjøen og parkerte.
Jeg hopper ut av bilen. Fyren hadde kalt inn forsterkninger.
Og jeg ble taklet bakfra.
Det var Highway Patrol, sheriffer, politi, sirener og lys overalt,
og gutta skrek og ropte.
"Ikke si navnet ditt!
"De trenger ikke få noen informasjon."
RUTHERFORD FYLKESFENGSEL
Etter at vi kom ut mot kausjon,
leverte vi inn papirer som jeg egentlig ikke skjønte noe av,
men det var samme type papirer som militsfolkene
og fyren ved Ruby Ridge hadde levert, der de sa til myndighetene:
"Dere har ingen makt over oss.
Men vi gjorde virkelig hele staten forbanna.
Og de lot advokatene og privatetterforskerne få vite
at vi ble regnet som anti-statlige terrorister.
Etter det våknet jeg og tenkte: "Faen heller."
Jeg ringte foreldrene mine, og det ble veien ut av gruppen.
Jeg var livredd da jeg gjorde det.
Dar og jeg endte opp som romkamerater.
De første seks månedene prøvde vi bare å nøste opp
hele Eternal Values-opplevelsen så godt vi kunne.
"Husker du da dette skjedde?
Hva tror du egentlig foregikk? Det var jo rart, hva?
Hva var egentlig det?"
Vi begynte virkelig å analysere alt som hadde skjedd.
Vi begynte å gå tilbake til ting Frederick hadde sagt.
Som vi har sagt,
og vil understreke igjen, er disse plattformene ment å spre kunnskap
til folk for å forhindre
spredning av kulter gjennom informasjon,
ikke frykt, skyld og overtro.
Man kan ikke stoppe kulter med frykt
og overtro, bare med strålende, universell kunnskap.
Alle som får deg til å bøye deg eller tilbe dem,
er et redskap for de mørkeste kreftene på jorda.
Folk hadde sagt i årevis: "Denne greia er en kult.
"Tror du det er mulig at det faktisk var det?"
Hodet mitt bare... Jeg hørte knapt hva Hoyt sa på sikkert et helt minutt.
Jeg er imot kulter.
Ikke kom her og fortell meg at jeg er i en kult.
"Kan du noe om kulter?" Han bare: "Nei, egentlig ikke."
Jeg bare: "Jeg tror heller ikke det var en kult.
La meg bare prøve å gjøre litt research."
Og den bestselgende boka het Combating Cult Mind Controll.
Tankekontroll finnes.
Intelligente og smarte folk kan bli lurt.
Steve Hassan, en tidligere moonie.
Indoktrinert til å begå forferdelige handlinger.
Jeg tenkte for meg selv: "Det der er definitivt en kult."
Men jeg kjøpte boka.
De første 60-70 sidene handlet om hvordan han ble indoktrinert.
;Man kunne bare byttet navnene.
Så var det plutselig min historie, og jeg bare...
Det var et avgjørende øyeblikk i livet mitt.
Og jeg trengte det som jeg trengte oksygen.
Selv om det gjorde vondt, så trengte jeg det.
Jeg tok noen telefoner til Nord-Carolina
og sa: "Dette er en jævla kult. Dere er hjernevasket."
Og jeg visste at det falt for døve ører,
men faen, det føltes bra.
John tok kontakt med meg og sa: "Meg, det er en kult.
"Det har alltid vært en kult."
Og jeg husker at kjæresten min fortsatte å si:
"Det er ikke en kult"
Og han kalte meg alt mulig
og skrek til meg.
Og selvfølgelig, jeg var jo hysterisk.
Jeg ristet og tenkte: "Kan jeg komme meg vekk nå?"
Vel, jeg hadde min fars pistol, og jeg skjøt opp i taket.
Og i det sekundet jeg gjorde det, tenkte jeg: "Herregud."
Du vet, det var bare sjokk.
Da ting gikk galt med Meg,
var da kona mi og jeg ble involvert.
Og da fikk man se den mørke siden av Eternal Values-medlemmene.
De truet definitivt Meg.
Jeg klarte ikke mer. Jeg var ferdig og livredd,
så jeg pakket sakene og flyttet hjem.
På den tiden var jeg nærmest blakk,
men innerst inne tenkte jeg alltid:
Jeg har disse edelstenene som sikkerhet,
som jeg sikkert har betalt nesten 200 000 dollar for.
PERLERING I LOTUSINNFATNING SAFIRRING
Jeg fikk alt taksert,
og de seks-sju edelstenene var verdt rundt 11 000 dollar totalt.
Da innså jeg at jeg hadde blitt lurt.
Alle gutta i Nord-Carolina bodde fortsatt i et hus
jeg hadde vært med på å betale.
De hadde firmaer jeg hadde finansiert.
Jeg ble skikkelig sint og saksøkte de gjenværende medlemmene.
Jeg skulle gå til sak mot de som var igjen,
for det handlet egentlig ikke bare om pengene,
men om hva de drev med og sto for...
Jeg visste ikke hvordan det ville ende,
men advokaten min sa:
"Dette kan bli en ordentlig kamp."
Han var besatt av å få tilbake pengene
fordi gutta i Nord-Carolina prøvde å selge huset ved sjøen
og kvitte seg med alt de eide.
De hadde 36 selskaper, og det var veldig avslørende.
Det viser bare at noe lugubert foregår.
OVERFØRINGENE HADDE IKKE REELL VERDI
Vi gikk hardt etter dem, og det endte i mekling.
John Hoyt tok kontakt med meg
og sa: "Jeg saksøker alle sammen og prøver å få tilbake pengene.
"Kan du hjelpe meg?"
Og jeg tror han ville ha meg der fordi han visste
at jeg var regnskapsføreren den gangen.
For å hjelpe til sa han:
"Jeg gir deg 10 000 dollar når alt er avgjort."
Så John og jeg kjørte til huset ved sjøen.
Det var første gang jeg hadde sett huset på rundt 13 år.
På det tidspunktet var det kanskje fem igjen.
Og vi hadde denne samtalen,
og de bare løy oss rett opp i ansiktet.
Men det mest forstyrrende for meg var å vite
at for bare to-tre år siden
ville jeg sittet på deres side
og løyet akkurat som dem.
Alt var lyssky fordi vi ikke levde etter verdens standarder.
Det var en annen standard.
Så kom jeg til et punkt hvor
"Hør, jeg kan ikke være med på dette lenger."
Og jeg dro derfra med følelsen av at jeg hadde mislyktes.
Det sto der, på den eiendommen. Huset ved sjøen.
Gutta trodde de kom til å tjene en million dollar på stedet,
for eiendommen og huset,
men der stoppet det opp.
I 2002,
ble advokaten min kontaktet av deres advokat,
og da skjønte vi at det fantes en mulighet til å løse saken.
Så vi inngikk forlik
og avviklet alle eiendeler knyttet til Eternal Values,
og i praksis var Eternal Values død.
Og det kunne jeg leve med.
Etter det visste jeg ikke hva som ville skje med gutta.
Og på det tidspunktet brydde jeg meg egentlig ikke,
jeg ville bare komme videre med livet mitt.
For meg er det vanskeligste å vite at jeg såret
mange mennesker da jeg valgte denne veien.
Man kan ikke lege andres sår, men jeg prøvde oppriktig
å få kontakt med familien igjen,
og da jeg kom tilbake,
kjempet moren min mot kreft.
Jeg skal bare spørre...
At jeg ikke fikk være med henne mot slutten...
og på dette tidspunktet
brukte hun parykk
fordi hun gikk gjennom cellegift og...
Hun var så modig.
Vi klarte ikke å nå deg.
Og jeg var den eneste som skjønte at du var i en kult.
Da John kom ut,
feiret han jul med familien det året.
Det var egentlig første gang at han
hadde mulighet til å møte kona mi, sønnen min og datteren min.
Dette er Helen. Dette er Matthew.
Det tok tid for John å finne tilbake til seg selv.
Det er vanskelig for alle.
Jeg tror ikke noen bare snapper ut av det.
Okay. Hei, jeg er John Hoyt.
Jeg er nå 41 år gammel,
og jeg var livredd for å komme hjem.
Da morens sykdom virkelig begynte å ta over,
valgte jeg å bli hennes viktigste omsorgsperson.
På en rar måte var jeg forberedt på det,
etter å ha gått gjennom det med Freddie da han døde.
Alt hun sa var at hun elsket meg.
Og at hun forsto.
Jeg er veldig takknemlig mot Gud og takker ham.
Og jeg tror bønnene virkelig gjorde forskjellen.
For å få deg hjem.
Jeg hadde ikke sett henne på 12 år.
Hun sa: "Jeg fortsatte
å føle at du satt fanget i et fengsel."
Og jeg kunne fortelle henne
at jeg tror bønnene hennes ble hørt og at det virkelig hjalp.
Jeg følte meg så skyldig.
Jeg hadde gått glipp av så mange bryllup og uteksamineringer.
Jeg var alltid invitert.
Men jeg sviktet dem alle.
Det er tid man aldri får tilbake. Men...
Min mors sykdom ga meg en mulighet
til å bevise for familien
at jeg var tilbake.
Det er utrolig for meg nå
å se tilbake på alt fra perspektivet
av at som 16-åring
kan det å dra til stranden for å møte kompisene
sende livet ditt i retning av en kult.
Jeg bor på Nantucket på sommeren,
og mange mennesker bor hos meg.
Jeg mener, de er fra...
I dag handlet veien tilbake veldig mye om å ikke bare tilgi meg selv,
men også lære mer om hvordan det skjedde
og hvordan jeg kanskje kan gi andre
faresignaler å se etter som jeg ikke visste fantes.
Hoyt, fortell oss hvordan dette ligner annen kultadferd.
Man melder seg ikke inn i en kult. Ingen sier at det er en kult.
Det er en slags lokkemanøver.
Jo mer jeg snakket om Eternal Values og særlig Freddie,
begynte folk å koble en versjon av historien
til egne liv og tenke: "Vent litt."
"Høres ut som forholdet med min far,
moren min, sjefen eller treneren min."
Jeg var jo bare 16, og mye skjedde i livet mitt.
Personen du søker kjærlighet og bekreftelse fra
kontrollerer og misbruker deg på en eller annen måte.
I de tusenvis av samtalene jeg har hatt,
har jeg faktisk ikke møtt noen
som ikke har hatt et sånt forhold.
Jeg rekrutterte ubevisst. Det var det jeg gjorde.
Det er mange mennesker
som jeg har ansvar for å ha introdusert til
Freddie og Eternal Values.
Og det er bare noe jeg må leve med.
Det er først nylig at jeg svarte telefonen fra Hoyt.
Og jeg skal si deg:
Jeg helte meg et glass irsk whisky
og styrtet det.
Så tok jeg telefonen.
Det ble en god samtale.
Han uttrykte anger, og jeg sa til ham
at tingene jeg har blitt utsatt for, eller folk som har såret meg,
ikke definerer meg.
Å havne i en kult
og være et av Freddies ofre er definitivt ikke hele historien min.
I 2002 BLE JACKI FØRSTE KVINNE TIL Å KLATRE NOSE ROUTE PÅ EL CAPITAN ALENE
Jeg opplevde dette,
men jeg har lært å gjøre bedre feil og fortsette
å utfordre meg selv.
Og gjennom samtaler med Hoyt innså jeg hvor sensitiv han er.
Og jeg kan sette pris på det han gjør for å opplyse folk.
Dessverre virker tankekontroll på alle, så snart man er mottakelig.
Du ser det ikke komme engang.
Ideen om kulter er ikke noe nytt.
Politiske systemer bruker metodene.
Religiøse systemer bruker metodene.
Vår mest grunnleggende frykt blir brukt mot oss.
Da jeg var i Eternal Values,
så vi på andre grupper og sa: "Det der er definitivt en kult."
REV. JIM JONES KULTLEDER
Men vi så aldri på oss selv på den måten.
Jeg har med meg fire Eternal-kolleger,
alle som jeg har kjent siden de var 16 år gamle.
John Hoyt, som nettopp uteksaminerte fra Princeton.
Det er ikke lett å gå tilbake til første gang man møtte Freddie
eller noen fra gruppen og virkelig si:
"Ja, jeg ble lurt," og begynne å omtolke livet sitt.
Dette var en fyr fra Brooklyn
som løy om hvem han var og hva han drev med.
Han sa han var foreldreløs,
men moren hans levde faktisk til 2023, tror jeg.
Stakkars Fred, han ble virkelig urettferdig behandlet.
Frederick var en god sjel, og han var aldri en svindler.
Det var ingen kult. Ingenting sånt.
Det er sannheten.
STEMMEN TIL DOROTHEA CARROLL FREDERICKS MOR
Når folk møter John,
er det første han sier: "Jeg var i en kult."
Jeg vet hva jeg følte og lærte gjennom Eternal Values.
Og det var ikke endestasjonen min.
Det var bare starten på min spirituelle reise.
Så jeg vil forsvare den jeg trodde Frederick var,
og er, og det jeg lærte av Frederick.
Når jeg tenker på Eternal Values, hvis jeg skal være ærlig,
vet jeg ikke engang om jeg selv ville kalt det en kult.
Du må huske,
Frederick var vennen min.
Da jeg ble adskilt fra ham og overlatt til meg selv,
gjorde jeg enda verre ting.
ETERNAL VALUES' SYN PÅ...
Men kanskje hvis jeg hadde fulgt læren helt til slutten,
ville jeg oppnådd veldig mye.
Hvem er det
som opplever dette TV-programmet? Dette øyeblikket?
Freddie ville elsket dette nå.
Elsket det, fordi han ikke ville sett noe spesielt galt i det.
Han ville elsket at han fortsatt ble husket.
Folk snakker fortsatt om ham så mange år senere.
Livet mitt er definitivt en helt vill såpeopera.
Hvis dere forestiller dere dette,
alt som har skjedd mens dere ser på et TV-program,
vil det for alle som hører på meg utenfra
virke som om jeg sier ting til én, og manipulerer en annen.
Dette er det viktigste budskapet Eternal Values har til dere.
Hvis dere ikke kan elske hverandre betingelsesløst, er dere svindlere.
I Eternal Values er vi jøder, muslimer, kristne, buddhister og hinduer.
Vi elsker hverandre og jobber sammen.
Vi prøver å si at dere også kan få det til.
Det er det vi har her. Det vi hadde. Fullstendig kjærlighet.
Og det var det vi trodde på.
Jeg tror Freddie var veldig skadet.
Jeg tror ikke han forsto kjærlighet.
Og på grunn av det
skjedde det mye ødeleggelse rundt ham.
Men jeg kan ikke gå tilbake og si: "Vel,
de hjernevasket meg, så jeg har ingen skyld."
Jeg er fortsatt ansvarlig for alt jeg sa,
alt jeg gjorde, overgrepene jeg enten deltok i
eller at jeg bare så på uten å gjøre noe.
Man bærer på mye skam og mye flauhet.
Og jeg har lært at motgiften mot skam
er sårbarhet.
Og måten man viser den sårbarheten på,
er å fortelle historien sin og eie den.
Med alle feil og mangler. Bare fortell historien.
JOHN ANDREADIS TAKKET NEI TIL INTERVJU.
DAVID SEAMAN OG FRITZ DIEKMANN SVARTE IKKE
PÅ SPØRSMÅL OM FREDERICKS DØD.
HOYT JOBBER SOM SKUESPILLER, FORFATTER, FILMSKAPER OG PODKASTVERT.
HOYT JOBBER OGSÅ SOM RÅDGIVER FOR FOLK I KULTLIGNENDE FORHOLD.
HOYT OG DONNA ER NÅ FORLOVET.
Tekst: Randi Betten TransPerfect Media