עשרים ואחת דקות אחרי השעה 8:00.
זוהי מהדורת היכל התהילה המיוחדת של יום ראשון,
שבה אנו משמיעים כמה מהלהיטים הגדולים ביותר של חג המולד.
יש לי כאן הכול, בכרטיסי הברכה לחג המולד.
אימא שלי התגאתה מאוד בברכות חג המולד שלנו.
בחג המולד חייבים לצייר לב.
מדי שנה היא שלחה תמונה ועדכון משפחתי.
זה משנת 1974.
אימא שלי כתבה "ג'ון, בן 12, כיתה ז'.
"בסתיו הזה הוא ערך כמה מסיבות בנים ובנות בחדר המשחקים שלנו,
"שהיו מוצלחות למדי.
"הוא מקפיד מאוד על התסרוקת והלבוש שלו."
כן, זה הייתי אני.
אבל זה היה חג המולד 1987,
וזו הפעם האחרונה שביקרתי בבית ההורים בחג המולד.
אימא שלי כותבת, "ג'ון גר במנהטן,
"אבל מבלה את רוב זמנו באירופה.
"אנחנו רואים אותו בתמונות, אבל מצטערים להודיע
"שהוא ניתק כל קשר עם המשפחה."
בשנה שלאחר מכן,
"עדיין אף מילה מג'ון, חוץ ממה שרואים בירחונים,
"אבל אנחנו ממשיכים לאהוב אותו ולהתפלל עבורו."
וזו ברכה שמעולם לא ראיתי,
כי באותו שלב ניתקתי קשר עם משפחתי.
המכתבים חזרו.
בזה כתוב,
"בגלל שאני אימא שלך.
"אתה תהיה בן 28 ובקושי ראינו אותך זה כבר שנים.
"אולי לא היינו ההורים המושלמים,
"אבל לפחות אתה יודע שאהבנו אותך.
"אנחנו לא רוצים למות בלי לראותך שוב."
אלוהים.
ג'ון היקר
בשנת 1990, כשהתפרסמה הכתבה בוואניטי פייר,
מצאנו יועץ יציאה מכתות...
רורי הויט אחיו של ג'ון
שיעזור לארגן התערבות.
אחי הגדול רורי יצר איתי קשר ואמר,
"בוא נבלה סוף שבוע של גברים בניופורט, רוד איילנד."
זה לא היה משהו שהייתי עושה בדרך כלל,
אבל רורי תמיד היה לצידי,
אז סמכתי עליו.
יועצי היציאה הסבירו
שהתערבות עלולה להרחיק את האדם שמנסים לעזור לו.
יש לך הזדמנות אחת להצליח.
את יום הראשון בילינו בשיט, עשינו את כל הדברים שהיינו עושים בננטקט,
אבל ביום למחרת היינו בארוחת הבוקר וכולנו נהנינו,
ופתאום שלושה בחורים נכנסו.
אני זוכר שהרגשתי "מה קורה כאן, לעזאזל?"
אמרנו לג'ון, "אנחנו מודאגים לגביך,
"והיועצים האלה באו לעזור לך."
פתאום הראייה ההיקפית שלי נעלמה,
והכול נהיה מאוד קטן.
הרגשתי כמו חיה לכודה.
חזרנו לחדר המלון ודיברנו במשך 12 שעות, אני חושב,
חשבנו שאנחנו מצליחים להתקדם,
אז כולם הלכו לישון
והתכוונו להמשיך בדיון למחרת בבוקר.
ואז העירו אותנו ב-4:00.
ג'ון עזב.
יצאנו לשדה התעופה,
ואכן, מסתתר בפינה,
ג'ון היה שם וחיכה לטיסה שלו.
עכשיו אנחנו שולפים את התותחים הכבדים.
"אלה החיים שלך. זו המשפחה שלך.
"עליך לעזוב את הקבוצה האחרת ההיא."
ואז הייתה ההכרזה על הטיסה.
ושוב אמרנו לו, "אל תלך".
המראות יונייטד איירליינס
תחושת הבגידה הייתה כל כך קשה, שפשוט קמתי והלכתי.
הם הסתכלו אחד על השני ואמרו,
"אני חושב שלעולם לא נראה אותו שוב."
זו לא התוצאה המיוחלת בהתערבות.
הביאו לי את האנשים היפים
פרק 3 - משחקי מוח
בתחנת הרדיו שלנו מתארח פרדריק פון מיררס.
בואו נצא להפסקה קצרה, ניתן לקולו של פרדריק לנוח.
אני קצת צרוד כי עבדתי יותר מדי.
אל תגיד מילה. אתה צריך לתת לקולך לנוח.
דיברתי איתך. -אני יודע.
אף אחד לא ידע את הסיפור המלא,
אבל פרדי נחלש והתחיל לרדת במשקל.
חשבנו שיש לו דלקת באוזן הפנימית,
והחולשה שנגרמה ממנה חוזרת.
הוא מזיע בלילה, הוא לא מרגיש טוב. יורד במשקל.
אני חושב שמשהו לא בסדר.
ידעתי שלפרדריק היו הרבה שותפים.
זו הייתה זכותו.
אבל אמרתי, "אני חושב שצריכים לעשות בדיקות איידס".
אני יצאתי שלילי,
אבל הוא לא הודה בכך שהוא היה חיובי.
הייתי מבוהל לגמרי.
אבל האם באמת עליי לספר לעולם?
לא. לא סיפרתי.
שמרנו את כל העניין בסוד,
אבל פרדריק עדיין רצה מפגשי מין מזדמנים.
רגע, אתה חושב שהוא שכב עם אנשים
כשהוא היה חולה באיידס?
אני חושב שכן, אבל לא ראיתי זאת ישירות.
ובו בזמן חשבתי, "זה מטורף".
פחדתי,
אבל החלטתי שאני חייב להתעמת איתו.
אז אמרתי לו, "פרדריק, אישאר איתך עד הסוף,
"אבל אתה חייב ליידע אותי, אתה באמת חושב בצלילות?"
זה ממש עצבן אותו.
והוא שבר לי צלחת על הראש.
הוא מכה אותי בפנים, והאף שלי מדמם.
והוא אומר, "בן זונה מזדיין, עוף מכאן!"
חשבתי, אולי הוא עובד עליי.
הבטחתי שאישאר איתו עד הסוף.
פול הינטון.
אני האדם היחיד שיודע שפרדריק ממש לא בסדר.
לא כדאי שאעזור לו?
אבל היה לו מבט מסוים בעיניים,
הוא לא היה אנושי וזה לא היה פרדריק.
אני מופתע שפול לא שבר את הגולגולת.
פול פנה למשטרה המקומית,
אבל הוא לא רצה להמשיך להתעסק בזה,
כי הוא פחד שזה ישפיע עליו לרעה.
הפחד שלי היה שפרדריק יסובב את החלטתי לעזוב נגדי.
מה אם פרדריק יאשים את כולנו בכל מה שקרה?
הרי עשיתי כך וכך,
עשיתי סידורים, העברתי מזומנים, מחקתי את אבני החן מספרי החשבונות.
שלושת רבעי מיליון במכירות.
בואו נגיד את זה.
רבע קילו פטריות פסילוסיבין במקפיא, ועוד.
אז אם מישהו מלשין עליך או שאתה מסתבך בצרות, אתה אבוד.
אבל כשעזבתי, חשבתי לעצמי, "אהיה בשקט ואשתוק".
היה לי קשה מאוד לעזוב,
כי פקפקתי בעצמי עד סוף חיי.
בסופו של דבר התגייסתי לצבא. לצבא ארצות הברית.
הייתי בן 25, והייתי צריך לארגן מחדש את חיי.
בסביבות אותו זמן,
המצב הגופני של פרדריק החל להתדרדר במהירות.
המערכת החיסונית שלו לא יכלה לעמוד בכל מה שהתרחש.
ככל שפרדריק נהיה יותר ויותר חולה,
חשבתי, "הוא רק צריך להגיע לקרוליינה הצפונית.
"הוא יחזור לאיתנו והכול יהיה בסדר."
אגם לור קרוליינה הצפונית
הסעתי בעצמי את עם פרדריק מהדירה שלנו בניו-יורק לאגם לור.
הוא היה במיטה 24 שעות ביממה, עד למצב שבו
היינו צריכים להפוך אותו, כי הוא סבל מפצעי לחץ.
לא ידענו שהוא גוסס מאיידס. חשבנו שזה היה זיהום חיידקי.
הוא לא סיפר לאף אחד מאיתנו.
בסופו של דבר, כשבריאותו של פרדריק הידרדרה עוד ועוד,
המטפל העיקרי שלו היה חבר ב"ערכים הנצחיים",
הבחור הזה, דיוויד סימן.
נמצא איתנו היום ד"ר דיוויד סימן.
הרעיון של כירופרקטיקה הוא איזון המערכת המבנית של הגוף.
כשדיוויד התחיל להיות מעורב בקבוצה, הוא היה כירופרקט.
לפרדריק היו כמה בעיות גופניות,
ודיוויד השתמש בכירופרקטיקה שלו וטיפל בו.
הוא נהיה הכירופרקט הביתי שלנו.
כולנו קיבלנו ממנו טיפולים פה ושם.
אבל מעולם לא הייתה לי תחושה טובה לגביו.
פרדריק היה אומר שבגלגול קודם,
דיוויד סימן כרת לפרדריק את הראש,
ולכן דיוויד נמצא שם, כדי לשפר את הקארמה שלו.
גם אתה באת לכאן מכוכב אחר,
או ממערכת שמש אחרת?
כן. -באמת?
אבל הנקודה היא שזה לא חשוב.
ככל שפרדריק חלה יותר ויותר, היה מאבק כוחות.
דיוויד ניסה לאגור כוח, והיה בחור אחר בשם פריץ.
פריץ דיקמן לשעבר ב"ערכים הנצחיים"
פריץ היה מנהל בכיר
בטלוויזיה הגרמנית, במשרד שלהם בניו-יורק.
הוא ופרדי היו באותו גיל, והוא היה הסגן שלו.
הוא היה מנהל ישיבות ומתנהג
כסגן הנשיא בפועל, אפשר לומר.
ו...
כן.
הפסקה? בסדר. -כן, אני צריך הפסקה.
כן, פאק.
הייתי ברינו, נבדה,
בצילומים עבור ג'י-קיו, כשקיבלתי שיחת טלפון.
פרדריק היה על ערש דווי
והייתי צריך לחזור,
לראות אותו ולהיפרד ממנו.
הייתי בהכחשה גמורה שהוא על סף מוות.
פריץ ודיוויד התחילו להשתלט על הארגון ולכפות את שליטתם.
פרדריק היה שלד מהלך באותו שלב.
היה קשה להסתכל על פרדריק.
נתנו לי בקבוקון קטן,
אמרו שאלה מים, עם טפטפת קטנה.
הם אמרו, "קשה לו.
"תן לו כמה טיפות כשאתה חושב שיש צורך.
"הוא צריך נוזלים."
אבל מאוחר יותר, דיוויד סימן חשף בפנינו
שמה שכולנו נתנו לו
היה למעשה איזה סוג של מורפיום או משהו,
כדי לנסות להאיץ את מותו.
אף אחד לא ידע את זה בזמנו.
היה רעל בבקבוקים האלה,
ואנחנו למעשה נתנו לו רעל,
למרות שחשבנו שאנחנו רק מרטיבים את שפתיו.
ישבנו במטבח,
פריץ נכנס בפנים מאוד קודרות
ואמר "פרדריק נפטר".
החושים שלי נהיו קהים.
לא ידעתי מה לחשוב, לא יכולתי להאמין.
קו אורך בצהריים
באפמריס שלו,
פרדריק סימן את התאריכים
בין 28 בינואר לבין תשעה בפברואר 1990
וכתב, "סוף החיים".
הוא מת בארבעה בפברואר.
זה היה בדיוק בטווח. תפרשו מזה מה שאתם רוצים.
הבינו שכדור הארץ הזה הוא רק תחנת ביניים.
כשאתה מת, אתה עובר באיטיות לאוקטבת הוויברציה הבאה.
המקומות שאליהם אתה הולך,
וזה חשוב מאוד, נקבעים על ידי חייך.
לכן אנשים רבים, לפני מותם,
רואים את כל חייהם חולפים מול עיניהם.
אתה זוכר את האינטראקציה האחרונה שהייתה לך עם פרדריק כשהוא היה צלול?
אמרתי לו שאני אוהב אותו.
זה הדבר האחרון שאני זוכר.
אתה זוכר את התגובה שלו?
הוא חייך. הוא לא דיבר באותו שלב.
גילינו מאוחר יותר שבעת מותו של פרדריק,
דיוויד סימן ופריץ דיקמן היו איתו בחדר,
ודיוויד אמר שפריץ הניח כרית על ראשו של פרדריק
כדי לסיים את חייו.
כשהתעמתנו עם פריץ, הוא הודה בכך.
אבל התקיים בינינו דיון
שזו הייתה מעין המתת חסד.
ראינו שפריץ לא רצה לעשות את זה,
לא היה לו קל לעשות את זה.
האמת שהרגשתי חמלה כלפיו.
אז, גבירותיי ורבותיי, זה הרבה לחשוב עליו.
מאסטרים נעלים, אנשי חלל וישויות שקמו לתחייה.
לילה טוב מפלטפורמה נוספת של "הערכים הנצחיים".
שעות ספורות לאחר פטירתו של פרדריק,
פריץ בא אל אנשים
שהיו מקובצים בזוגות או בשלשות.
ניסינו לצחוק
ולזכור את הזמנים הטובים שלנו עם פרדריק.
הוא אמר, "תפסיקו. פרדריק מת. אנחנו חייבים להמשיך הלאה".
הוא היה מאוד בוטה וקר לגבי הכול.
פרדריק לא כאן, וכל החיים האלה נגמרו.
בתחילה, דיוויד ניסה לשרוף את גופתו של פרדריק,
אבל לפני שזה יוכל להתרחש, היינו צריכים להזמין נתיחה לאחר המוות.
אז לכאורה אובחן
שהיה לו איידס.
ברגע שפורסם שהיה לו איידס,
המתת החסד בהחלט לא הייתה משהו
שהתכוונו לדבר עליו.
זה הפך להיות אחד מהסודות בתוך הקבוצה,
שכולנו ידענו,
אבל בהחלט לא התכוונו לפרסם.
"חייזר" מת במחוז רות'רפורד
תעלומת "מותו" של גורו הסקס היאפי
לאחר מכן, נאלצנו לארגן מחדש את "הערכים הנצחיים" מהיסוד,
וזה היה השלב שבו פריץ השתלט.
אבל לא היו לו התחכום או הכריזמה שהיו לפרדריק,
ובתוך שישה חודשים,
שאר הקבוצה התחילה להתנגד לו.
זה היה סוג של מרד.
חזרנו לניו-יורק,
והם נעלו אותו בדירתו ולא נתנו לו לצאת.
זה היה במשך יומיים או שלושה.
הם אמרו לו שהוא צריך לעזוב,
וגרמו לו להעביר את בעלותו
על הנכסים של "הערכים הנצחיים", והוא עזב.
בגלל המשבר הזה, הקבוצה התפצלה.
חלק מהאנשים צידדו בפריץ וחלק צידדו בנו.
הייתי זמנית במעמד מנהיג
במשך חודש או חודשיים,
והם אמרו, "טוב, מה עושים עכשיו?"
אבל כדי באמת לשמור
על מעמד מנהיגותי ב"ערכים הנצחיים",
היית צריך להשפיל אנשים אחרים, להתעמת איתם.
למרבה המזל, אני לא אדם כזה,
לכן הורדתי בדרגה די מהר.
בשלב הזה, מה חשבת שיקרה לקבוצה?
חשבתי שהכול נדפק.
היא הייתה דומה למה שהיה קודם?
מבחינתי, לא.
היו כמה אנשים שלדעתי
לא היה להם עניין כלל בצמיחה רוחנית כלשהי,
אלא היו שם רק לצורך סיפוק עצמי.
משהו בתוכי אמר,
"זה לא בסדר. אתה חייב לצאת מפה."
אבל כשאמרתי להם שאני עוזב את הקבוצה,
הם קשרו אותי לכיסא וחקרו אותי במשך יום וחצי.
"פרדריק לא היה רוצה שתעשה זאת. אתה לא הולך בנתיב שלך."
היית ער כל הזמן?
אני לא זוכר שהלכתי לישון.
הם חשבו שאולי אני עוזב עם אבני החן של פרדריק ודברים כאלה,
אז לפני שיצאתי מהדירה,
הם הפשיטו אותי עד התחתונים
ונתנו לי לצאת בתחתונים ועם תיק בגדים.
כך עזבתי את הקבוצה.
באותה תקופה, משרד התובע המחוזי
חקר את העניין ורצה להגיע למשפט.
פרדריק היה במרכז ארגון הברחת אבני חן בשווי מיליוני דולרים.
אבל נאמר לי שלמרות שיכולנו להתחקות אחר הכסף,
כיוון שפרדריק הלך לעולמו,
התיק שהם חשבו שיוכלו להביא למשפט,
כבר לא הספיק, והם ירדו מהעניין.
אבל ברגע שפרדריק מת,
באמת חשבתי שהקבוצה תאבד את המומנטום שלה.
שזה יהיה הסוף שלה.
הפתיע אותי מאוד שהיא המשיכה לפעול זמן רב כל כך.
1994 ארבע שנים לאחר מכן
איך זה מסתיים.
תעקוב אחריו.
תיכנס. תחזור לאותו מקום ואז תתחיל.
אחרי שפרדריק מת,
רוב החבורה עברה לקרוליינה הצפונית.
פרדי איננו. פריץ איננו.
לאף אחד אין חיוג מקוצר לאנשי החלל,
אז אנחנו צריכים להבין איך לשרוד את האפוקליפסה המגיעה,
ואיך נעשה זאת.
כתבתי את זה על נייר המכתבים שלנו כשהייתי בלונדון.
פרדריק אמר לנו שוב ושוב
שיש לנו הזדמנות לעשות משהו בחיינו
שלא נעשה קודם לכן.
אף אחד מאיתנו לא יודע מה זה בדיוק,
אבל אנחנו יודעים שאנחנו אמורים להשיג אותו,
בכך שנישאר יחד, נעבוד יחד ונטפל אחד בשני.
האמצעי היחיד לשרוד בעתיד יהיה באמצעות חיים משותפים.
כולנו יודעים כמה קריטי פרדי אמר שזה יהיה.
לכן אנחנו אנשים חופשיים,
המאוחדים על ידי מטרה משותפת, מימוש עצמי.
אורח החיים בקרוליינה הצפונית היה, כולם גרו בבית על האגם.
היו שישה חדרי שינה, אבל בכל חדר היו שתי מיטות זוגיות,
אז לא הייתה לנו פרטיות.
אבל חיינו חיי קהילה במשך זמן כה רב,
זה כבר לא נראה מוזר.
זו הייתה דרך החיים שלנו.
בקרוליינה הצפונית,
חיי היום-יום היו מקורקעים יותר.
אבל כשפרדריק היה בחיים, על אף כל הטירוף,
הייחה תמיד מגמה נסתרת של מטרה רוחנית.
תאהבו הכול ללא תנאי,
ותהפכו לחלק ממסיבת הקוקטייל הגבוהה ביותר של אלוהים על פני האדמה.
פרדריק תמיד השמיע מעין מוזיקה רוחנית.
הועברת מהעיר ניו-יורק לנווה המדבר הזה.
אבל אני זוכר בוקר אחד בקרוליינה הצפונית,
דיוויד לקח מערכת סטריאו וקלטת עם השיר "מנדולין ריין",
והוא השמיע את השיר המזורגג הזה, אני נשבע לכם, במשך שבוע שוב ושוב.
אמרונ לו, "אתה מוכן בבקשה לכבות את השיר המזורגג הזה?"
ואז זה היה מתחיל "הקשיבו למנדולין ריין..."
זו הייתה אווירה אחרת.
הקבוצה הגרעינית הצטמטמה לעשרה איש.
לא היו נשים בסביבה.
אנחנו מודעים לכך שאנחנו שונים, שיש לנו אמונות מאוד מוזרות.
ד"ר דיוויד סימן.
החלטנו לא לקדם את עצמנו כ"ערכים הנצחיים"
כי השם הזה הוכתם.
בזאת נפתח עידן חדש לגמרי עבורנו.
הם התכוונו להקים איזושהי חברת בנייה,
כדי לתת לעצמנו מראה של נורמליות.
מערת עטלפים שטח בפיקוח המשמר האזרחי
באותו זמן ידעתי שיש להם משרד בשם קבוצת לוטוס.
הם היו מאוד מקצועיים, מאוד מנומסים.
אמרתי, "אנשים אומרים שאתם חייזרים?
"בחייכם."
בהחלט לא הרגשתי שום דבר מפחיד או מסוכן.
המקומיים קראו לנו
"צופי כוכבים הומוסקסואלים עונדי חרוזים".
אז הוחלט שזה יהיה רעיון טוב
שלכמה מהגברים יהיו חברות.
אחד מהחבר'ה היה עם מג.
הייתה לנו כימיה מיידית. פשוט בום.
הייתי מאוהבת בטירוף.
יכולת לספר לי עליהם כל דבר,
ולא הייתי מאמינה לך.
פשוט לא הייתי מאמינה.
הייתי בקרוליינה הצפונית.
כמעט במקרה מצאתי את עצמי כאן,
מצאתי כאן עבודה.
אחרי שנה בערך, התחלתי לראות את הפנים המוכרות האלה.
אבל ריפאתי את עצמי מהחוויה הזו באופן מודע,
והעדפתי לא לדעת עליהם כלום.
ואז גיליתי שאישה מקהילת האומנים
נכנסה לקבוצת לוטוס.
אליסה נכנסה למשרד שלי יום אחד,
ואמרה, "אני מכירה את הבחורים האלה מניו-יורק.
"היו לי עניינים איתם.
"יש לך מושג מי האנשים האלה?
"הם לא מי שהם נראים.
"את לא רוצה להתעסק איתם. פשוט תתרחקי."
הסתכלתי עליה ואמרתי, "תיזהרי".
והיא קטעה אותי. היא לא רצתה לשמוע.
היא רצתה לשמוע כמה זה נפלא.
בזמנו, אני רק...
כנראה חשבתי שאני רק תורמת לרכילות של עיירה קטנה
ודברים כאלה.
חשבתי שכולנו חברים, עובדים ביחד על הפרויקטים.
היינו כמו משפחה.
עדיין דגמנתי במשרה מלאה ונסעתי הרבה.
כשערוץ "אי" עשה תוכנית מיוחדת
על דוגמנים,
הצעתי שהם יבואו לקרוליינה הצפונית
ויראו את החיים שניהלתי.
היי, בואו תיכנסו. זו קבוצת לוטוס.
המשרד שלנו נמצא כאן בקרוליינה הצפונית.
חשבנו שהוא מקבל פרסום בעיתונות ושהוא מקבל כתבה שלמה.
אלה יכולים להיות יחסי ציבור טובים לכל הקבוצה.
אתם צופים ב"אי", ערוץ הבידור.
תמיד רציתי לעשות זאת.
הטון הכללי היה, אל תהיה מוזר.
אבל כל העניין היה מבוים ומזויף.
אחד מהדברים הטובים ביותר בעבודה כאן בקבוצת לוטוס
הוא קבלת הפנים היומית של בלייר הנחמדה שלנו.
הם שכרו אישה שתהיה פקידת הקבלה.
היא לא הייתה חלק מהקבוצה.
אני חושב שהויט לא בילה אף שנייה מחייו, לפני הצילום הזה,
בשיחה עם בלייר.
היא מטפלת בכל הטלפונים כאן.
היא גברת נחמדה.
הייתה לנו ארוחת ערב מביכה שבה, מסיבה מסוימת,
אני לובש חליפה ועניבה.
אני זוכר שהסתכלתי על הויט וחשבתי, ברצינות?
מתי הייתה הפעם האחרונה שישבנו ואכלנו ארוחת ערב ליד השולחן?
הוא כנראה הדוגמן המרוויח ביותר בעולם,
אבל אחרי כמעט עשור בעסק,
ההצלחה לא עלתה לראשו של הויט ריצ'רדס.
תוכנית הטלוויזיה של ערוץ "אי",
לא ראינו את העריכה הסופית לפני שהיא שודרה.
כשהויט לא עובד,
הוא כאן, בשקט והשלווה של הרי קרוליינה הצפונית.
בכתבה הוצג שהויט עושה הכול.
הויט מנהל גם חברת בנייה.
להויט יש עסקים, והוא מעסיק את החברים שלו.
זה יצר מתיחות בקבוצה כולה.
טוב לשמוע, אז לא נטריד אותך יותר מדי,
אבל דייב הוא הסמכות לגבי כל העניין.
כי היית אמור להישאר עניו.
זה עלה לו לראש.
בהקשר הקבוצתי,
תמיד הלכתי על קליפות ביצים, כמו רבים מאיתנו.
הפכנו למשפחה לא מתפקדת
שניסתה להחזיק מעמד עד האפוקליפסה.
זה משרד הייצור שלנו.
בדרכים רבות, כשפרדריק היה בחיים,
הוא נתן לי יחס מועדף,
וזה גרם להרבה טינה
אצל חלק מהחברים האחרים.
האירוניה היא שהוא עדיין מממן הכול.
הוא נסע ללא הרף. שבוע אחד לאיים הקריביים,
בשבוע שלאחר מכן הוא היה בשבדיה, אחר כך בלוס אנג'לס.
כשנסעתי לצילומים, היו חברים ומערכות יחסים
שמצאתי מחוץ לקבוצה.
פגשתי אישה בשם דונה בלוס אנג'לס.
היא הייתה ברונטית יפה, והסתקרנתי ממנה.
התחלנו להתראות זה עם זה, וזה היה מאוד מקוטע.
נסעתי כל כך הרבה
ויכולתי רק לראות אותה פעם בחודש או בחודשיים.
אבל פיתחתי רגשות אמיתיים כלפיה,
והבנתי שהדברים האלה, שיוחסו אליהם תכונות שטניות במשך השנים,
הרעיון של אהבה רומנטית, לא מרגיש כל כך רע.
אני באמת מרגיש שהיא עומדת לצידי
ושאכפת לה ממני.
היחסים עם דונה פתחו את ליבי
באופן שמעולם לא צפיתי.
אבל עשיתי זאת בחשאי. אף אחד בקבוצה לא ידע על כך.
בשנת 1999,
הדופק המגנטי ישתנה, והאנושות תיכחד.
בשנת 1999, הקבוצה קטנה,
והחברים שנותרו
היו תלויים אחד בשני כדי לשרוד.
הנה זה.
אלה כמה מההערות שכתבתי.
"מבצע מקום בטוח."
היו הרבה דיבורים,
אחרי שפרדריק מת, על תזוזת הקטבים.
עשירית מאחוז אחד של האוכלוסייה תינצל.
כך התוכנית התחילה להתגלגל.
בסדר, אקח אתכם למעלה ואראה לכם
את מאחורי הקלעים של החברה.
היינו צריכים להתחיל לצבור מזון ולחיות מתחת לרדאר.
מחבוא סודי. -יש בונקר קטן שם למטה.
כן. -אנחנו יודעים לאן ללכת כשהפצצה תיפול.
הם האמינו שיהיה
אסון עולמי כלשהו שישנה את כדור הארץ,
ושאגם לור היה אחד מהמקומות הבטוחים.
היה להם שטח למעלה בהרים, שהיו בו מערות
ולשם כולם היו צריכים ללכת.
מצב משבר נקודת אל חזור
איך זה יקרה? האם ציר הזמן היה נכון?
אז השיחה נסובה על נשק.
העניינים עומדים להתפוצץ
למדנו לירות ברובים.
היה לי רובה ציד ואקדח 45.
הרעיון היה רק לצבור ולספק את ההגנה הטובה ביותר לעתיד.
תתכוננו להתחפר וליפול בקרב
וזה התפתח לזה, במהירות.
מכולת תומפסון
היה להם מצבור נשק רציני.
הם אספו מחסנים, שהיו מלאים עד אפס מקום בציוד הישרדות,
כדי להיות מוגנים, עד שהעולם יירגע שוב,
ואז הם יבואו, יעזרו לכולם ויצילו את כולם.
אני הייתי הבחורה היחידה שנשארה,
והחבר שלי הושיב אותי ערב אחד ושאל,
"כולנו נתאחד כדי לשרוד,
"וזה הדבר ההוגן היחיד.
"אם תהיי מוכנה לקיים יחסי מין עם שאר הגברים,
"עם מי היית מוכנה לעשות את זה?"
אני זוכרת שהייתי לגמרי המומה ומזועזעת.
"אתה בטח צוחק עליי."
לא הייתי מוכנה לתת לו שמות, והוא התרגז עליי.
אמרתי, "לא, לעולם לא אשקול את זה".
בסוף, חשבנו שנצטרך נשים
שיעזרו לאכלס מחדש את כדור הארץ ולגדל ישויות מוארות.
כמו תסריט מדע בדיוני גרוע.
ככל שהמילניום התקרב,
יתרחשו כל השינויים בכדור הארץ,
כגון נחשולים והוריקנים.
התחלנו לקנות זהב וכסף,
כי זה יהיה מקור הכסף המוחשי היחיד.
בינתיים אני טס ללונדון לעבודה וחושב,
"הכלכלות לא מתמוטטות.
"אין נחשולים, אין רעידות אדמה."
הכול נשמע מגוחך, אבל...
חלק מהמחשבה הביקורתית שלי התחיל לחזור,
ואז הצעתי לקבוצה את הרעיון,
אתם כאן בצפון קרוליינה. אתם במעין בועה.
אני אומר לכם, שום דבר לא קורה בחוץ.
התקיפו אותי בגלל זה.
באותה שיחה ממש, חשבתי שלא יכול להיות גרוע יותר,
אז אמרתי, "דרך אגב, אני יוצא עם מישהי".
פרצה מהומה.
"מה זאת אומרת, אתה יוצא עם מישהי?"
באותו שלב הם אמרו, "אתה חייב להיפרד ממנה.
"אתה אנוכי וזה לא הוגן כלפיה.
"מה אתה עושה?"
הם תיארו זאת כאילו, אתה מניאק כלפי הבחורה הזו.
אין לה מושג במה אתה מעורב.
אמרתי לדונה,
"חשבתי שאני רוצה להיות במערכת היחסים הזו, אבל החלטתי שלא."
זה היה קשה ופוגע מאוד.
היחס הזה כלפיה לא...
ממש לא התאים לי.
ואז חלה תקופה שבה הם,
"טוב, חייבים להציל את הויט מעצמו.
"ברור שהוא יוצא מדעתו. הוא לא יכול לשרוד בחוץ.
"צריך להחזיר אותו לכאן, לקרוליינה הצפונית.
"צריך לשמור עליו ולנעול אותו כאן."
הם הכריחו אותו לעשות כל עבודה נחותה שאפשר,
כדי ללמד אותו ענווה.
הייתי צריך להיות הראשון, לא האחרון, שהולך לישון.
ביצעתי כל עבודה מחורבנת שאף אחד אחר לא רצה לעשות.
קיבלתי שיחה שבה אמרו לי, "בואי לבית על האגם".
ג'ון היה בצרות רציניות.
נכנסתי למטבח וג'ון ישב שם,
מאוד כנוע, ישב ליד שולחן המטבח,
וכל ראשו היה מגולח.
זאת אומרת, הוא היה קירח.
שאלתי, "אלוהים, מה קרה לראש שלך?"
הם אמרו, "כן, ספר למג מה קרה".
הבחורים הורו לי שאצטרך לעבור לקרוליינה הצפונית
ולוותר על הקריירה שלי.
ידעתי בליבי שאני לא מוכן לעשות זאת.
אבל הם אמרו, "רק כדי שלא יהיה לך שום פיתוי,
"שלא תחשוב על לעזוב אותנו.
"נגלח את ראשך, כך שלא תוכל לדגמן יותר."
אני זוכר שהסתכלתי במראה,
והמשכתי לחשוב לעצמי,
"אם היה לי שיער, יכולתי ככל הנראה להיות במילאנו עכשיו,
"או בפריז, עם קלאודיה שיפר או עם סינדי קראופורד,
"ולהרוויח 25,000 דולר ביום."
כנראה אני לא רוחני, כי הייתי מעדיף להיות שם.
התחילו לכנות אותי "עקרת הבית הקירחת".
פירשתי זאת כאילו זו אשמתי.
אם רק אוציא את הראש מהתחת ואהיה יותר כמותם,
לא אצטרך לעבור דבר כזה.
אבל משום שאני פגום ושמשהו לא בסדר איתי,
אני מרגיש שהם לעולם לא יוותרו.
חשבתי...
לעולם לא אעמוד בציפיות שלהם.
הגעתי למצב שבו חשבתי, "אני לא יכול לסבול את זה".
אז רקמתי תוכנית בריחה,
נסעתי לשדה התעופה ועזבתי.
הגעתי לניו-יורק, ארגנתי את החפצים שלי.
התכוונתי להיות שם לילה אחד לפני שאעזוב.
וכמובן, הם הופיעו בדלת הדירה בניו-יורק.
אני זוכר שאחד מהם ישב בפתח כדי לוודא
שלא אוכל לעזוב באמצע הלילה.
ישנתי ליד החלון וחשבתי לקפוץ.
אבל לא עשיתי זאת.
והם הביאו אותי חזרה לקרוליינה הצפונית.
החזקתי מעמד, אני חושב, שלושה או ארבע שבועות.
"הפעם אני לא איתפס.
"אין מצב, בנאדם."
למעשה, זה היה סוף השבוע של הארבעה ביולי.
ארבעה ביולי, 1999
כשעזבתי, כתבתי מכתב והשארתי אותו
לחברי הקבוצה בקרוליינה הצפונית, כדי להתריע בפניהם ולהגיד שעזבתי.
"זה רשמי. אני פורש.
"כל מה שאמרתם עליי הוא נכון.
"אני חסר תקנה ואנוכי. אני האדם העצלן ביותר בקבוצה.
"בזבזתי את חיי.
"מגיע לי להעביר את שארית חיי עם זבל בדיוק כמוני.
"דיוויד, תמיד אמרת 'עכשיו,
'כשהכול מתפרק, יתגלה אופיים האמיתי של האנשים.'
"אני נרתע מהמחשבה על המחיר שאשלם.
"לא בגדתי רק בפרדריק ובמה שהוא סימל,
"אבל עכשיו, בכולכם. כמו שאמרתי פעמים רבות,
"אתם החברים האמיתיים היחידים שהיו לי אי פעם.
"לעולם לא תראו אותי שוב.
"על החתום, הדפוק."
הדפוק
הזמנתי מונית,
שתפגוש אותי בשעה 2:30,
בתקווה שבשלב זה כולם ישנו.
היו לנו שני רועים גרמניים, אז נאלצתי להתגנב ולהיות שקט,
כדי שהכלבים יישארו רגועים.
היה לנו שביל חצץ,
בערך קילומטר במורד הגבעה דרך יער.
אבל כשהרגשתי שהייתי מחוץ לטווח שמיעה,
פשוט רצתי בכל הכוח,
ונעלמתי.
מאז לא חזרתי.
אני זוכרת ששאלתי אחד מהחבר'ה, "איפה ג'ון?
"ראיתם אותו בסביבה, או שהוא חזר לניו-יורק?"
והוא אמר, "כן, הוא עזב. הוא איננו".
נאסר עליי לדבר על ג'ון, נאסר עליי לשאול עליו.
עזבתי. נסעתי לקליפורניה והתרחקתי מהם ככל האפשר.
היו לי בערך 3,000 דולר, אבל לא ידעתי לאן ללכת.
1999 לוס אנג'לס, קליפורניה
אני זוכר שהויט התקשר אליי ואמר לי
שהוא במצב גרוע מאוד.
הוא היה ממש מובס.
המוח שלו נמחק.
הוא היה כמו קו ישר, מוסרית, רוחנית,
ממש כמו זומבי.
אמרתי, "תקשיב,
"אתה יכול להישאר כאן עד...
"שתבין מה שאתה רוצה לעשות בחייך.
"אתה יכול להישאר בדירה שלי, אז אתה לא צריך לדאוג לגבי חשבונות."
פביו הוא אדם נאמן ביותר.
ברגע שאתה חבר שלו, אתה חבר שלו לכל החיים.
אני לא יודע אם הוא ידע אינסטינקטיבית,
או שהוא עבר הרבה בקריירה שלו,
אבל בזמנו, הוא העמיד פנים
כאילו זה כלום.
"בוא, תישאר. בוא נלך למכון כושר.
"בלי לשאול שאלות."
אפילו לא שאל אותי למה הראש שלי גולח.
המצאתי איזה סיפור על עבודת דוגמנות קיצונית.
הויט היה דוגמן מצליח ביותר,
ופתאום הוא נשאר בלי כסף, בלי כלום.
האנשים האלה היו כמו דגי פיראנה. הם הותירו אותו בלי כלום.
השהייה אצל פביו,
נתנה לי מקום להסתגר ולהתחיל לעכל
חלק מהרגשות שלי.
עדיין שקלתי לחזור.
הויט היה כן מאוד ומאוד פתוח לגבי זה,
ואני ידעתי שהם יבואו.
בסופו של דבר, החיים יסטרו לך בפנים
ואתה תבין, "אלוהים, עבדו עליי".
אמרתי לו, "תקשיב, מה שאנשים עושים רוב חייהם,
"הם תמיד מאשימים מישהו אחר.
"בחיים צריך שניים לטנגו."
הוא נשאב פנימה,
אבל הוא היה חכם מספיק כדי לצאת משם ולהבין שהוא עשה טעות גדולה.
"מה אעשה עכשיו?"
אחרי כמעט שנה, נסעתי לפגוש חבר
לצוהריים בבוורלי הילס,
ורב המלצרים שם זיהה אותי ואמר, "אתה הויט ריצ'רדס?"
אמרתי, "כן". והוא אמר, "אני חבר של דאר".
ולא ידעתי איך להגיב.
אמרתי, "בבקשה תגיד לדאר שאני גר בלוס אנג'לס ושאני לבד".
אלוהים, אני מקווה שהוא יקבל את המסר.
אני מקווה שהוא יודע למה אני מתכוון.
עברו שלושה שבועות, וקיבלתי שיחת טלפון
ממספר שלא זיהיתי. "היי, הויט, זה דאר".
אמרתי "היי, דאר".
הוא אמר "כן, אני מתקשר מהמשרד של הפסיכולוג שלי.
"הפסיכולוג שלי אמר שאני צריך להתקשר אליך."
כשסוף סוף נפגשנו, אמרתי לו,
"אני כבר לא בקרוליינה הצפונית."
התחלתי להסביר לו שבקרוליינה הצפונית, בדיוק לפני שעזבתי,
הייתי בבר ונהניתי מאוד.
אבל כשנכנסתי למכונית,
היה לנו רובה סער טעון במכונית, ולא עצרנו בצד.
נסענו בשביל הגישה אל הבית על האגם וחנינו.
קפצתי מתוך המכונית. הבחור קרא לתגבורת.
תיקלו אותי מאחור.
היו שם סיירי הכביש מהיר, השריף, המשטרה, אורות וסירנות, הכול.
והחבר'ה צעקו,
"אל תגידי להם מה שמך.
"הם לא צריכים לקבל שום מידע."
כלא רות'רפורד
אחרי שהשתחררנו בערבות,
הגשנו את הניירת, שלא היה לי ברור אפילו מה היא,
אבל זה אותו סוג של ניירת שאנשי מיליציה
והבחור ברובי רידג' הגישו, ובה נאמר לרשויות,
"אין לכם כל סמכות עלינו. אנחנו אנשים ריבוניים."
אבל ממש עצבנו את כל המדינה.
והם יידעו את עורכי הדין ואת החוקרים הפרטיים
שאנחנו נחשבים לטרוריסטים המתנגדים לממשלה.
אחרי שזה קרה, התעוררתי וחשבתי לעצמי, "זין על זה".
התקשרתי להורים שלי, וזו הייתה דרך המילוט שלי מהקבוצה.
פחדתי עד מוות כשעשיתי זאת.
דאר ואני הפכנו לשותפים לדירה,
והעברנו את ששת החודשים הראשונים בניסיון לנתח
את כל חוויית "הערכים הנצחיים" כמיטב יכולתנו.
"אתה זוכר מתי זה קרה?
"מה לדעתך קרה שם? זה היה מוזר, נכון?
"מה זה היה?"
ממש התחלנו להנדס לאחור את מה שקרה.
נזכרנו בדברים שפרדריק אמר.
כפי שאמרנו קודם,
ואנחנו רוצים להדגיש שוב, הפלטפורמות האלה מיועדות להביא ידע
לקהל הרחב כדי למנוע
את התפשטות כתות באמצעות מידע,
במקום פחד ואשמה ואמונות טפלות.
אי אפשר לעצור כתות באמצעות פחד ואשמה
ואמונות טפלות, רק באמצעות ידע אוניברסלי קורן ומאיר.
כל מי שרוצה שתשתחוו לו או תסגדו לו בצורתו פיזית,
הוא כלי של הכוחות האפלים והשטניים ביותר על פני האדמה.
אנשים אמרו במשך שנים שהדבר הזה הוא כת.
אתה חושב שאולי יש סיכוי שזה נכון?
הראש שלי פשוט... לא שמעתי מה הויט אומר במשך דקה.
אני נגד כתות.
שאף אחד לא ינסה להגיד לי שאני בכת.
שאלתי, "אתה יודע הרבה על כתות?" הוא ענה, " לא".
אמרתי "גם אני לא. אני חושב שזו לא הייתה כת.
"אבל אנסה לעשות קצת מחקר."
הספר הנמכר ביותר היה "נלחמים בשטיפת המוח של כתות".
שטיפת מוח היא דבר אמיתי.
אנשים אינטליגנטיים ומבריקים יכולים ללכת שולל.
סטיב האסן, "מוני" לשעבר.
הונחו לבצע פעולות מחרידות באמצעות אינדוקטרינציה.
חשבתי לעצמי, "זו בהחלט כת".
אבל קניתי את הספר.
ב-60 או 70 העמודים הראשונים היה כתוב איך הוא עבר אינדוקטרינציה.
כל מה שצריך זה לשנות את השם,
ואז זה היה הסיפור שלי.
זה היה רגע רגע מכונן בחיי.
הייתי זקוק לכך כמו שהייתי זקוק לחמצן.
אפילו אם זה כאב, הייתי זקוק לכך.
הרמתי כמה שיחות טלפון לקרוליינה הצפונית,
"כולכם בכת מזורגגת. עברתם שטיפת מוח".
וידעתי שהכול נופל על אזניים ערלות.
אבל הרגשתי טוב.
ג'ון פנה אליי ואמר, "מג, זו כת.
"זו תמיד הייתה כת."
אני זוכרת שהחבר שלי אמר כל הזמן,
"זו לא כת, לעזאזל..."
והוא קרא לי בכל שם גנאי אפשרי
והוא צרח עליי.
כמובן שהייתי בהיסטריה.
אני רועדת וחושבת, "אני יכולה לצאת מכאן עכשיו?"
היה לי האקדח של אבא שלי ויריתי בתקרה.
ברגע שעשיתי זאת, חשבתי, "לכל הרוחות".
זה היה הלם.
כשהמצב התדרדר עם מג,
אשתי ואני התחלנו להתערב.
ואז אפשר היה לראות את הצד האפל של חברי "הערכים הנצחיים".
הם בהחלט איימו על מג.
לא הייתי מסוגלת. רציתי לצאת. הייתי מבוהלת,
אז ארזתי הכול ועברתי דירה.
באותו זמן הייתי מרושש,
אבל תמיד חשבתי עמוק בפנים
שיש לי רשת ביטחון, אבני החן,
ששילמתי עליהן ככל הנראה קרוב ל-200,000 דולר.
טבעת פנינה בצורת לוטוס טבעת ספיר
השגתי הערכה לכולן
ומתוך שש או שבע אבני חן, אני חושב שהן היו שוות 11,000 דולר בסך הכול.
ואז קלטתי שעבדו עליי.
כל הבחורים בקרוליינה הצפונית עדיין גרו בבית
שאני עזרתי לשלם עליו.
היו להם עסקים שאני מימנתי.
כעסתי מאוד ובסופו של דבר תבעתי את החברים הנותרים.
אני נוקט צעדים משפטיים נגד החברים שנותרו.
זה אפילו לא באמת הכסף,
אלא הנושא של מה שהם עושים ומה הם מייצגים.
לא ידעתי איך זה יסתיים,
אבל עורך הדין שלי אמר,
"זה עלול להיות קרב אמיתי."
הוא היה נחוש בדעתו לקבל את כספו בחזרה,
כי החבר'ה בקרוליינה הצפונית ניסו למכור את הבית על האגם,
ובעצם למכור את הכול.
היו להם 36 תאגידים, שזה אחד הדברים המרשיעים ביותר.
זה מראה שמתרחש כאן משהו מוזר.
ההעברות בוצעו ללא תמורה בת-ערך
תקפנו אותם בכל הכוח, וזה הוביל לגישור.
ג'ון הויט פנה אליי
ואמר, "אני תובע את כולם ומנסה להשיג את הכסף.
"אתה יכול לעזור לי?"
אני חושב שהוא רצה את עזרתי כי הוא ידע
שהייתי רואה החשבון של הקבוצה.
כדי שאעשה זאת, הוא אמר,
"אתן לך 10,000 דולר, ברגע שהכול ייפתר."
ג'ון ואני נסענו לבית על האגם.
זו הייתה הפעם הראשונה שראיתי את הבית זה 13 שנה.
באותו שלב, אני חושב שהיו חמישה מהם,
ואנחנו מנהלים שיחה,
והם משקרים במצח נחושה.
אבל מה שהכי הטריד אותי היה הידיעה
שרק לפני שנתיים או שלוש,
אני הייתי בצד ההוא של השולחן
ושיקרתי באותו אופן שהם שיקרו.
הכול היה מפוקפק, כי לא התייחסנו לסטנדרטים של העולם,
פעלנו לפי סטנדרט אחר.
לבסוף הגעתי למצב שבו,
"תקשיבו, אני לא יכול להיות יותר חלק מזה."
עזבתי בהרגשה שאני כישלון.
שם הוא עמד, על השטח הזה. הבית על האגם.
החבר'ה חשבו שהם יקבלו מיליון דולר
תמורת הנכס והבית,
אבל התחוור להם שלא.
בשנת 2002,
עורך הדין שלהם יצר קשר עם עורך הדין שלי,
אז ידענו שיש הזדמנות לפתור זאת,
אז חתמנו על הסדר טיעון
ומכרנו כל נכס שהיה קשור ל"ערכים הנצחיים",
ובעצם, ארגון "הערכים הנצחיים" נדם.
יכולתי לחיות עם זה.
לאחר מכן, לא ידעתי מה יקרה לחבר'ה האלה,
וכנות, כבר לא היה לי אכפת במיוחד,
כי רציתי רק להמשיך בחיי.
הויט הבן 559
אני חושב שעבורי, החלק הקשה ביותר היה הידיעה שפגעתי
בהרבה אנשים כשהלכתי בדרך ההיא.
אתה לא יכול לרפא פצעים של אחרים, אבל ניסיתי בכנות לעשות מאמץ
וליצור מחדש קשר עם משפחתי,
ועד שחזרתי,
אימא שלי נלחמה בסרטן.
אני רק אשאל...
העובדה שלא ראיתי את אימא שלי לקראת סוף חייה, ו...
בשלב זה,
היא חבשה פאה,
כי היא עברה טיפולי כימותרפיה.
היא הייתה כל כך אמיצה.
לא יכולנו להשיג אותך.
אני הייתי היחידה שהבינה שאתה בכת.
כשג'ון יצא מהכת,
הוא הצטרף לכולם בחג המולד באותה שנה.
זו הייתה למעשה הפעם הראשונה
שהייתה לו הזדמנות לפגוש את אשתי, את בני ואת בתי.
זאת הלן. זה מת'יו.
לקח לג'ון זמן לחזור לעצמו.
זה קשה לכל אחד.
אני חושב שאף אחד לא יוצא מזה מהר.
טוב, היי, אני ג'ון הויט,
עכשיו אני בן 41,
ופחדתי מאוד לבוא הביתה.
אימא שלי, כשמחלתה התחילה להשתלט עליה,
בחרתי להיות המטפל העיקרי שלה.
באיזשהו אופן מטורף, הייתי מוכן לכך,
אחרי שעברתי את התקופה עם פרדי כשהוא גסס.
היא רק אמרה שהיא אוהבת אותי,
ושהיא מבינה.
אני אסירת תודה לאלוהים. אני מודה לאלוהים.
אני חושבת שהתפילה באמת עשתה את ההבדל.
היא הביאה אותך הביתה.
לא ראיתי אותה במשך 12 שנה.
היא אמרה,
"כל הזמן הרגשתי שאתה בכלא."
וזכיתי לומר לה...
שאני חושב שתפילותיה נשמעו, ושזה באמת עזר.
הרגשתי כל כך רע.
פספסתי כל כך הרבה חתונות וטקסי סיום.
תמיד הזמינו אותי,
אבל אכזבתי את כולם.
זה זמן שאי אפשר להחזיר, אבל...
מחלתה של אימי סיפקה לי הזדמנות
להוכיח למשפחתי
שחזרתי.
זה יוצא מן הכלל עבורי עכשיו,
להסתכל על דברים מנקודת ההשקפה
שבגיל 16,
פגישה עם החברים בחוף הים
יכולה להוביל את חייך לכת.
אני גר בננטקט בקיץ,
ואנשים רבים באים להתארח אצלי.
הם מ...
היום, מסלול ההחלמה שלי היה בעיקר לנסות לא רק לסלוח לעצמי,
אלא גם לחקור ולהבין איך זה קרה
ואיך אפשר ליידע אחרים
לגבי הדגלים האדומים שכדאי לחפש, שלא ידעתי על קיומם.
הויט, ספר לנו איך זו התנהגות של כת.
אתה לא מצטרף לכת. אף אחד לא אומר לך שזו כת.
זה תכסיס של פתיון והחלפה.
ככל שדיברתי יותר על "הערכים הנצחיים", ובמיוחד על פרדי,
אנשים התחילו לשחזר גרסה של הסיפור
מהחיים שלהם ואמרו, "חכה רגע.
"זה נשמע כמו היחסים שהיו לי עם אבא שלי,
"או עם אימא שלי, או עם הבוס, או עם המאמן."
הייתי רק בן 16, היו לי הרבה דברים בחיים.
האדם שאתה מחפש ממנו אהבה ואישור,
באופן מסוים, מתעלל ושולט בך.
באלפי השיחות שניהלתי,
בעצם לא פגשתי מישהו שלא הייתה לו מערכת יחסים מהסוג הזה.
באופן בלתי מודע, גייסתי אנשים לכת. זה מה שעשיתי.
יש הרבה אנשים
שאני האדם שהכיר אותם
לפרדי ול"ערכים הנצחיים".
זה משהו שאני צריך לחיות איתו.
רק לאחרונה הסכמתי לדבר עם הויט.
אני חייבת להגיד לכם,
מזגתי לעצמי כוס של ויסקי אירי
וגמעתי אותה במהירות,
ואז עניתי לשיחה.
זו הייתה שיחה טובה.
הוא הביע חרטה, ואמרתי לו
שההתעללות והפגיעות שספגתי,
הן לא מגדירות אותי.
העובדה שהייתי חברה בכת
ושהייתי אחת מהקורבנות של פרדי, זה בהחלט לא הסיפור שלי.
ב-2002, ג'קי הייתה האישה הראשונה שטיפסה לבד במסלול "הנוז" של אל קפיטן
הדבר הזה קרה לי,
אבל למדתי לעשות טעויות טובות יותר, להמשיך להסתכן
ולא הפסקתי לאתגר את עצמי.
בשיחה עם הויט הבנתי עד כמה הוא רגיש,
ואני מעריכה את העלאת המודעות שהוא עושה.
לרוע המזל, שטיפת מוח פועלת על כל אדם שפתוח לה.
קשה לצפות אותה.
הרעיון של כת הוא לא משהו חדש.
המערכות הפוליטיות משתמשות בכלים האלה,
המערכות הדתיות משתמשות בכלים האלה.
זה ניצול של הפחדים העמוקים ביותר שלנו.
כשהייתי ב"ערכים הנצחיים",
הסתכלנו על קבוצות אחרות ואמרנו, "זו בהחלט כת".
הכומר ג'ים ג'ונס מנהיג כת
אבל מעולם לא הסתכלנו על עצמנו בצורה כזו.
נמצאים איתי ארבעה מחברי "הערכים הנצחיים".
את כולם אני מכיר מאז שהיו בני 16.
ג'ון הויט, שזה עתה סיים את לימודיו באוניברסיטת פרינסטון.
לא קל להיזכר בפעם הראשונה שפגשת את פרדי
או מישהו אחר מהקבוצה ולהגיד בכנות,
"כן, שטפו לי את המוח", ולהתחיל למסגר מחדש את חייך.
זה היה בחור מברוקלין
ששיקר לגבי זהותו ולגבי מה שהוא עשה.
הוא אמר שהוא יתום,
אבל אימא שלו הייתה בחיים עד לאחרונה, אני חושב שעד 2023.
פרד המסכן, הוא ירד מהפסים.
פרדריק היה נשמה מתוקה, והוא מעולם לא היה נוכל.
מעולם לא הייתה כת. שום דבר כזה.
זו האמת.
קולה של דורותיאה קרול אימו של פרדריק
כשאנשים פוגשים את ג'ון,
הדבר הראשון שהוא אומר הוא, "הייתי חבר כת."
אני יודע מה הרגשתי ומה למדתי מ"הערכים הנצחיים",
וזו לא הייתה נקודת הסיום שלי.
זו הייתה רק נקודת ההתחלה של המסע הרוחני שלי.
אני רוצה להגן על מי שחשבתי שפרדריק היה פעם
ועל מי שהוא עדיין, ועל מה שלמדתי ממנו.
כשאני חושבת על "הערכים הנצחיים", בכנות,
אני עדיין לא בטוחה שאני יכולה לקרוא לה כת.
אתם צריכים לזכור,
פרדריק היה החבר שלי.
כשהופרדתי ממנו ונותרתי לבדי,
מצבי היה גרוע בהרבה.
השקפת העולם של "הערכים הנצחיים" על...
אבל אם הייתי לוקח את הלימוד שלו עד הסוף,
הייתי משיג הרבה.
מי האדם
שחווה את תוכנית הטלוויזיה הזאת ברגע זה?
פרדי היה שמח על הסדרה הזאת.
שמח, כי הוא לא היה רואה בה שום דבר שלילי.
הוא היה אוהב את העובדה שהוא שמר על מקומו.
אנשים עדיין מדברים עליו, שנים רבות מאוחר יותר.
חיי הם בהחלט אופרת סבון מטורפת.
אם היית יכול לשבת ולדמיין זאת,
את כל מה שקרה, כאילו אתה רואה תוכנית טלוויזיה,
לכל אחד מבחוץ, שמקשיב לי, זה היה נראה
שאני משקר ומתמרן.
זהו המסר העילאי ש"הערכים הנצחיים" מוסרים לכולכם,
אם אתם לא יכולים לאהוב זה את זה ללא תנאי, כולכם מתחזים.
ב"ערכים הנצחיים", אנחנו יהודים, מוסלמים, נוצרים, בודהיסטים והינדים.
כולנו אוהבים זה את זה ועובדים יחד.
אנחנו מנסים להגיד לכם שגם אתם יכולים לעשות זאת.
זה מה שיש כאן, זה מה שיש. אהבה מוחלטת.
בזה האמנו.
אני חושב שפרדי היה מאוד פגוע.
אני חושב שהוא לא הבין מהי אהבה.
לכן נגרם סביבו הרבה נזק.
אבל אני לא יכול לחזור אחורה ולהגיד, נו, טוב,
עשו לי שטיפת מוח ולכן אני לא אשם בכלום.
אני עדיין אחראי לכל מה שאמרתי,
לכל מה שעשיתי, להתעללויות שהשתתפתי בהן,
או שעמדתי בצד ולא עשיתי כלום כשהן בוצעו.
אתה נושא הרבה בושה ואתה נושא הרבה מבוכה.
ולמדתי שתרופת הנגד לבושה
היא פגיעות.
הדרך שבה אתה מבטא את הפגיעות הזו
היא לספר את הסיפור שלך ולקחת עליו אחריות.
כולל היבלות והכול. פשוט לספר את הסיפור.
ג'ון אנדריאדיס סירב להתראיין.
דיוויד סימן ופריץ דיקמן לא הגיבו
לאף שאלה על מותו של פרדריק.
הויט ריצ'רדס הוא כעת שחקן, סופר, קולנוען ומוגיש פודקאסטים.
הויט עובד גם כיועץ יציאה מכתות.
הויט ודונה מאורסים כיום.
כתוביות: עטר אברמסון TransPerfect Media