Kello on 20 yli kahdeksan.
Tässä Hall of Fame ja sunnuntai-illan erikoisjakso,
jossa soitamme joulun parhaita hittejä.
Minulla on täällä joulukorttimme.
Äitini oli erittäin ylpeä joulukorteistamme.
Sydän kuuluu jouluun, vai mitä?
Joka vuosi otettiin valokuva ja kerrottiin perheen kuulumiset.
Tämä kirjoitettiin 1974.
"John, 12 vuotta, seitsemännellä luokalla.
Hän on järjestänyt useita poika-tyttöjuhlia pelihuoneessamme.
Ne ovat olleet menestys.
Hän on hyvin tarkka hiuksistaan ja vaatteistaan.
Sellainen minä olin.
Tämä oli jouluna 1987.
Viimeinen kerta, kun menin kotiin jouluksi.
Äiti kirjoittaa: "John asuu Manhattanilla,
mutta on usein Euroopassa.
Näemme hänet kuvissa, mutta ikävä kyllä,
hän on katkaissut yhteyden perheeseensä."
Seuraavana vuonna:
"Johnista ei ole vieläkään kuulunut. Näemme hänet lehdissä.
Rakastamme häntä ja rukoilemme hänen puolestaan."
En ollut nähnyt tätä korttia,
koska olin silloin jo katkaissut yhteydet perheeseeni.
Ne lähetettiin takaisin.
Tässä lukee:
"Koska olen äitisi."
"Täytät 28 vuotta, emmekä ole nähneet sinua vuosikausiin.
Emme ehkä olleet täydellisiä vanhempia,
mutta tiedät, että rakastimme sinua.
Emme halua kuolla näkemättä sinua enää koskaan."
Voi luoja.
RAKAS JOHN
Kun Vanity Fairin artikkeli julkaistiin vuonna 1990,
löysimme kulttiasiantuntijan,
joka voisi auttaa meitä puuttumaan asiaan.
Isoveljeni Rory otti yhteyttä ja sanoi:
"Lähdetään poikien reissulle Newportiin."
Emme tehneet sellaista tavallisesti,
mutta Rory oli aina ollut tavallaan puolellani,
joten luotin häneen.
Asiantuntijat selittivät,
että kun läheiset puuttuvat asiaan, se ajaa kultin jäsenen pois.
Meillä olisi vain yksi mahdollisuus.
Vietimme ensimmäisen päivän purjehtien kuten yleensäkin Nantucketissa.
Seuraavana päivänä istuimme aamiaisella ja meillä oli tosi hauskaa,
kun yhtäkkiä kolme tyyppiä astui sisään.
Muistan ihmetelleeni, mitä hittoa oikein oli tekeillä.
Sanoimme Johnille olevamme huolissamme hänestä.
Ammattilaiset olivat paikalla auttamassa häntä.
Näkökenttäni tuntui kapenevan.
Kaikki tuntui hyvin pieneltä.
Olin kuin ansaan jäänyt eläin,
mutta palasimme hotellihuoneeseen ja juttelimme 12 tuntia.
Luulimme, että olimme edistyneet melko hyvin.
Kaikki menivät nukkumaan.
Tarkoituksenamme oli jatkaa juttelua aamulla.
Sitten meidät herätettiin aamuneljältä.
John oli lähtenyt.
Lähdimme lentokentälle,
ja totta tosiaan kulman takana piilossa -
oli John odottamassa lentoaan.
Sitten aloimme todella painostaa häntä.
"Kyse on sinun elämästäsi ja perheestäsi.
Sinun täytyy jättää se ryhmä."
Hänen lentonsa oli lähdössä.
Anelimme häntä jäämään.
UNITED AIRLINES - LÄHTEVÄT
Tunsin oloni täysin petetyksi, joten käännyin vain ympäri ja lähdin.
He katsoivat toisiaan ajatellen:
"En usko, että näemme häntä enää koskaan."
Yritys oli epäonnistunut.
WBAB ja Frederick von Mierers.
Pidetäänpä nyt lyhyt tauko. Annetaan Frederickin äänelle lepoa.
Ääneni on maassa. Minulla on ollut liikaa töitä.
Ei sanaakaan. Säästä ääntäsi.
Olen puhunut sinulle. -Tiedän.
Kukaan ei koskaan tiennyt koko totuutta,
mutta Frederick oli heikossa kunnossa ja hän alkoi laihtua.
Ajattelimme, että hänellä on vain korvatulehdus.
Se oli hänen Akilleen kantapäänsä.
Hän hikoili öisin. Hän ei ollut kunnossa. Hän laihtui.
Minusta tuntui, että jokin on vialla.
Tiesin, että Frederickillä oli useita kumppaneita.
Se oli hänen oikeutensa.
Ehdotin hänelle HIV-testissä käymistä.
Tulokseni oli negatiivinen,
mutta hän ei suostunut myöntämään testituloksensa olleen positiivinen.
Olin kauhuissani.
Mutta olisiko pakko kertoa kaikille?
Ei. En tehnyt niin.
Pidimme koko asian salassa,
mutta Frederick halusi edelleen satunnaisia seksisuhteita.
Harrastiko hän siis seksiä muiden kanssa -
HIV-positiivisena?
Luulen niin, vaikka en nähnyt sen tapahtuvan.
Samaan aikaan ajattelin: "Tämä on hullua."
Minä pelkäsin,
mutta päätin, että oli välttämätöntä puhua hänelle.
Sanoin hänelle: "Frederick, pysyn sinun rinnallasi koko tämän ajan,
mutta sinun on puhuttava minulle. Onko pääsi nyt ihan kunnossa?"
Se suututti hänet.
Sitten hän löi minua lautasella päähän.
Hän löi minua kasvoihin, ja nenästäni alkoi vuotaa verta.
Hän sanoi: "Saatanan tyhmä kusipää! Painu helvettiin täältä."
Ajattelin, ettei hän voinut olla tosissaan.
Lupasin pysyä hänen rinnallaan.
Paul Hinton.
Vain minä tiesin, ettei Frederick tosiaan ole kunnossa.
Eikö minun pitäisi auttaa häntä?
Hänen silmissään oli tietty katse.
Se ei ollut inhimillinen. Se ei ollut Frederick.
Ihme, ettei Paulin kallo murtunut.
Paul meni paikalliselle poliisiasemalle,
mutta hän ei halunnut viedä asiaa eteenpäin.
Hän pelkäsi, että tilanne päättyisi hänen kannaltaan huonosti.
Pelkäsin, että Frederick käyttäisi lähtöpäätöstäni minua vastaan.
Voisiko Frederick syyttää meitä kaikkia jostakin?
Olinhan minä tehnyt kaikenlaista,
hoidin asioita sekä pyöritin käteistä ja kuititonta jalokivikauppaa,
jonka arvo oli 750 000 dollaria.
No, sanotaan se suoraan.
Oli puoli kiloa psilosybiinisieniä pakastimessa ja kaikenlaista muuta.
Jos joku olisi ilmiantanut minut, olisin ollut täysin kusessa.
Kun lähdin, ajattelin itsekseen: "Pysyn vaiti."
Minun oli todella vaikea lähteä,
koska kyseenalaistin itseäni koko loppuelämäni ajan.
Päädyin lopulta armeijaan. Liityin Yhdysvaltain armeijaan.
Olin 25-vuotias, ja minun piti päästä jaloilleni.
Siihen aikaan -
Frederickin terveys alkoi heikentyä nopeasti.
Hänen immuunijärjestelmänsä ei kestänyt enää.
Frederickin tila heikkeni koko ajan.
Mietin: "Hän menee Pohjois-Carolinaan.
Hän toipuu kyllä ja kaikki järjestyy."
LAKE LURE, POHJOIS-CAROLINA
Ajoin itse Frederickin New Yorkin asunnoltamme Lake Lureen.
Hän makasi sängyssä ympäri vuorokauden, jopa siinä määrin,
että häntä piti kääntää, koska hän alkoi saada makuuhaavoja.
Emme tienneet aidsista. Luulimme sitä stafylokokki-infektioksi.
Hän ei kertonut kenellekään.
Kun Frederickin terveys oli pohjamudissa,
häntä hoiti pääasiassa eräs Eternal Valuesin jäsen:
mies nimeltä David Seaman.
Vieraana tänään on tohtori David Seaman.
Kiropraktiikan perusajatuksena on tasapainottaa kehon rakennejärjestelmä.
Kun David liittyi ryhmään, hän oli kiropraktikko.
Frederick alkoi kärsiä tietyistä fyysisistä vaivoista,
ja David hoiti häntä kiropraktiikalla.
Sitten hänestä tuli tavallaan oma kiropraktikkomme.
Hän hoiti meitä kaikkia silloin tällöin.
En koskaan oikein pitänyt hänestä.
Frederickin mukaan edellisessä elämässään -
David Seaman oli katkaissut Frederickin pään -
ja David oli nyt täällä parantamassa karmaansa.
Oletko sinäkin avaruudesta,
toisesta aurinkokunnasta?
Kyllä. -Niinkö?
Mutta sillä ei ole merkitystä.
Frederickin tilan heiketessä alkoi valtataistelu.
David havitteli valtaa, samoin mies nimeltä Fritz.
EX-JÄSEN FRITZ DIEKMANN
Fritz oli johtajana -
saksalaiselle televisiolle heidän New Yorkin toimistossaan.
Hän ja Freddie olivat samanikäisiä, ja hän oli Freddien oikea käsi.
Hän johti kokouksia -
ja oli eräänlainen varajohtaja.
Ja...
Niin.
Aikalisä? -Tarvitsen hetken aikaa.
Niin, voi helvetti.
Olin Renossa, Nevadassa,
tein keikkaa GQ-lehdelle, kun minulle soitettiin.
Elettiin Frederickin viimeisiä päiviä,
ja minun piti palata kotiin -
ja tulla sanomaan hyvästit.
En suostunut lainkaan uskomaan, että hän oli kuoleman partaalla.
Fritz ja David ottivat ohjat käsiinsä ja käyttivät valtaansa.
Frederick oli tuolloin enää pelkkä luuranko.
Frederickiä oli vaikea edes katsoa.
Sain pienen pullon, jossa sanottiin -
olevan vettä. Se oli tippapullo.
He sanoivat: "Hän kärsii.
Anna hänelle pari tippaa, kun se tuntuu tarpeelliselta.
Hän tarvitsee nesteytystä."
Myöhemmin David Seaman paljasti meille,
että olimmekin antaneet hänelle -
itse asiassa jonkinlaista morfiinia,
jonka oli määrä nopeuttaa kuolemaa.
Kenellekään meistä ei kerrottu sitä silloin.
Niissä pulloissa oli myrkkyä.
Me annoimme hänelle tosiasiassa myrkkyä,
vaikka meidän piti muka huolehtia nesteytyksestä.
Sitten istuimme keittiössä.
Fritz astui sisään erittäin vakavana -
ja sanoi vain: "Frederick on kuollut."
Olin täysin turta.
En voinut uskoa sitä.
Omissa astrologisissa merkinnöissään -
Frederick merkitsi päivämäärät -
välillä 28.1.–9.2.1990 -
ja kirjoitti "Elämän loppu."
Hän kuoli 4. helmikuuta.
Se tapahtui siis juuri tuona aikana. Tulkitkaa se, miten haluatte.
Ymmärtäkää, että tämä maa on vain välipysäkki.
Kun kuolette, siirrytte hitaasti seuraavalle värähtelyoktaaville.
Paikat, joihin menette,
riippuvat elämästänne. Se on erittäin tärkeää,
Siksi monet ihmiset ennen kuolemaansa -
näkevät koko elämänsä vilahtavan silmiensä edessä.
Muistatko viimeisen kohtaamisen, kun Frederick oli vielä tajuissaan?
Kerroin rakastavani häntä.
Se on viimeinen asia, jonka muistan.
Muistatko hänen reaktionsa?
Hän hymyili. Hän ei puhunut siinä vaiheessa.
Saimme myöhemmin tietää, että kun Frederick menehtyi,
Seaman ja Diekmann olivat Fredin huoneessa.
David sanoi, että Fritz laittoi tyynyn Frederickin pään päälle -
päättääkseen hänen elämänsä.
Kun kysyimme asiasta Fritziltä, hän myönsi sen.
Kävimme keskustelua siitä,
että se oli tavallaan armomurha.
Fritzistä näki, ettei hän halunnut tehdä sitä.
Se ei ollut hänelle helppoa.
Tunsin itse asiassa myötätuntoa häntä kohtaan.
Naiset ja herrat, siinä on paljon pohdittavaa.
Ylösnousseet mestarit, avaruusolennot ja ylösnousseet olennot.
Hyvää yötä. Me olemme Eternal Values.
Tunteja Frederickin kuoleman jälkeen -
Fritz meni ihmisten luo, jotka olivat -
pienissä porukoissa.
Me yritimme nauraa -
ja muistaa hyvät hetkemme Frederickin kanssa.
Hän sanoi: "Älkää. Frederick on kuollut. Meidän on jatkettava eteenpäin."
Hän oli todella tyly ja kylmä asian suhteen.
Frederick oli poissa, ja nyt se elämä on ohi.
Aluksi David yritti järjestää Frederickin tuhkauksen,
mutta ennen kuin se oli mahdollista, meidän piti teettää ruumiinavaus.
Silloin oletettavasti diagnosoitiin,
että hänellä oli aids.
Kun tuli julki, että hänellä oli aids,
armomurha ei todellakaan ollut asia,
josta aioimme puhua.
Siitä tuli yksi ryhmän sisäisistä salaisuuksista,
jonka me kaikki tiesimme,
mutta jota ei haluttaisi julkisuuteen.
"AVARUUSOLENTO" MENEHTYI
SEKSIKULTIN JOHTAJAN MYSTEERIKUOLEMA
Sen jälkeen meidän piti määrittää Eternal Values uudelleen.
Siinä vaiheessa Fritz otti ohjat käsiinsä.
Hänellä ei ollut lainkaan Freddien karismaa.
Kuuden kuukauden kuluessa -
me muut jäsenet aloimme vastustaa häntä.
Nousimme tavallaan kapinaan.
Palasimme New Yorkiin.
Hänet lukittiin asuntoon, eikä hänen annettu lähteä.
Sitä kesti pari, kolme päivää.
Hänen käskettiin lähteä.
He saivat hänet luovuttamaan Eternal Valuesin -
omaisuuden, ja sitten hän lähti.
Sen seurauksena ryhmä tavallaan hajosi.
Osa oli Fritzin puolella. Osa oli meidän puolellamme.
Olin väliaikaisesti johdossa -
noin kuukauden tai kaksi,
kun mietimme, miten jatkaisimme.
Jotta voisi olla -
Eternal Valuesin johtaja,
täytyi olla valmis nöyryyttämään muita.
Onneksi en ole sellainen.
Niinpä minut alennettiin nopeasti.
Mitä siinä kohtaa ajattelit ryhmästä?
Ajattelin asioiden olevan perseellään.
Oliko siinä jäljellä mitään entisestä?
Ei minusta.
Mielestäni muutama henkilö siellä -
ei ollut lainkaan kiinnostunut henkisestä kasvusta,
mutta olivat paikalla vain oman tyydytyksensä vuoksi.
Jokin sisälläni sanoi:
"Tämä on väärin. Nyt on lähdettävä."
Kun kerroin heille että aion lähteä ryhmästä,
he sitoivat minut tuoliin ja kuulustelivat puolitoista päivää.
"Frederick ei haluaisi tätä. Et kulje omaa polkuasi."
Olitko hereillä koko ajan?
En muista nukahtaneeni.
He luulivat, että saattaisin ottaa Frederickin jalokivet mukaani.
Joten ennen kuin astuin ulos ovesta,
minut riisuttiin alusvaatteisilleni.
Sain kävellä ulos ovesta alusvaatteissa ja vaatekassi kädessäni.
Niin minä sitten lähdin ryhmästä.
Tuolloin syyttäjänvirasto -
tutki asiaa ja ajoi sitä oikeuskäsittelyyn.
Frederick oli keskellä miljoonien arvoista jalokiviverkostoa.
Minulle kerrottiin, että vaikka rahajälki oli olemassa,
Frederickin kuoleman vuoksi syyte,
jonka he aikoivat viedä oikeuteen -
ei enää riittänyt, joten he luopuivat syytteestä.
Kun Frederick kuoli,
luulin todella, että ryhmä kuihtuisi kokoon.
Se loppuisi siihen.
Minulle oli suuri yllätys, että se jatkui niin paljon kauemmin.
1994, NELJÄ VUOTTA MYÖHEMMIN
...miten siinä käy.
Seuraa häntä.
Mene takaisin tuohon asentoon ja aloita sitten.
Frederickin kuoleman jälkeen -
suurin osa ryhmästä muutti Pohjois-Carolinaan.
Freddie oli poissa. Fritz oli poissa.
Kenelläkään ei ollut avaruusväen puhelinnumeroa.
Meidän oli keksittävä, miten selviäisimme maailmanlopusta -
ja miten tekisimme sen.
Tämä on kirjoitettu kirjepaperille,
jota käytin Lontoossa.
"Frederick kertoi meille toistuvasti,
että meillä on tilaisuus tehdä jotain,
mitä ei ole ennen tehty.
Kukaan meistä ei ole varma, mitä se tarkalleen ottaen on,
mutta meidän tehtävämme on saavuttaa se -
pysymällä yhdessä, tekemällä yhteistyötä ja huolehtimalla toisistamme.
Ainoa todellinen keino selviytyä on yhteisöllinen elämäntapa.
Me kaikki tiedämme, kuinka tärkeää Freddie sanoi sen olevan.
Siksi olemme vapaita yksilöitä,
jotka liittyvät yhteen itsensä toteuttamisen nimissä."
Pohjois-Carolinassa asuimme kaikki järvenrantatalossa.
Siellä oli kuusi makuuhuonetta, jokaisessa huoneessa oli kaksi sänkyä.
Yksityisyyttä ei ollut lainkaan,
mutta olimme eläneet yhteisöllistä elämää jo niin kauan,
ettei se tuntunut kenestäkään oudolta.
Se oli vain elämäntapamme.
Pohjois-Carolinassa -
elimme paljon arkipäiväisempää elämää.
Kun Frederick oli vielä elossa, kaikesta hulluudesta huolimatta -
taustalla oli jotain, mikä viittasi hengelliseen tarkoitukseen.
Rakasta kaikkea ehdoitta -
ja sinusta tulee osa Jumalan ylevää juhlaa maan päällä.
Frederick soitti aina taustalla eteeristä musiikkia.
Siirryimme New Yorkista keitaaseen.
Muistan erään aamun Pohjois-Carolinassa.
David hankki kasettisoittimen ja levyn, jolla oli kappale Mandolin Rain.
Hän soitti sitä helvetin kappaletta viikon putkeen aina vain uudelleen.
"Voisitko sammuttaa tuon helvetin biisin?"
Sitten se alkoi taas: "Listen to the mandolin rain..."
Tunnelma oli aivan erilainen.
Ydinryhmässä oli enää kymmenen henkilöä.
Naisia ei ollut yhtään.
Olimme tietoisia erilaisuudestamme. Meillä oli hyvin outoja uskomuksia.
Tohtori David Seaman.
Päätimme, ettemme mainosta itseämme nimellä Eternal Values,
koska se nimi oli vedetty lokaan.
Se aloitti aivan uuden aikakauden.
He aikoivat perustaa jonkinlaisen rakennusyrityksen -
luodakseen normaalin vaikutelman.
TÄÄLLÄ VALVOO ASUKASYHTEISÖ
Tuolloin tiesin, että heillä oli yritys nimeltä Lotus Group.
He olivat erittäin ammattitaitoisia ja kohteliaita.
Mietin: "Ihmiset sanovat teidän olevan avaruusolentoja."
Höpö höpö.
Minusta siinä ei todellakaan ollut mitään pelottavaa tai vaarallista.
Paikallisille olimme -
"tähtiä tuijottavat homot helmet kaulassaan".
Niinpä päätimme, että olisi hyvä idea,
jos osalla olisi tyttöystävä.
Yksi seurusteli Megin kanssa.
Se oli välitöntä kemiaa. Kaikki loksahti kohdalleen.
Olin hullun rakastunut.
Olisin voinut kuulla heistä mitä tahansa,
enkä olisi uskonut.
En vain olisi uskonut sitä.
Olin Pohjois-Carolinassa.
Se oli melkein sattumaa, että päädyin tänne.
Sain täältä töitä.
Noin vuoden kuluttua aloin nähdä tuttuja kasvoja,
mutta toivuin tietoisesti tästä kokemuksesta,
enkä halunnut tietää heistä mitään.
Sitten sain tietää, että eräs nainen taidepiireistä -
oli mukana Lotus Groupin toiminnassa.
Eräänä päivänä Elissa tuli toimistooni -
ja sanoi: "Tunnen nämä tyypit New Yorkista.
Minulla on kokemusta heistä.
Tiedätkö yhtään, keitä nämä ihmiset ovat?
He eivät ole sitä, miltä näyttävät.
Älä sekaannu heihin. Pysy kaukana siitä."
Katsoin häntä ja sanoin: "Ole varovainen."
Hän keskeytti minut. Hän ei halunnut kuulla sitä.
Hän halusi kuulla vain ylistystä.
Tuolloin minä vain -
pidin sitä pikkukaupungin juoruiluna -
ja sen sellaista.
Minusta me olimme ystäviä. Teimme yhdessä töitä projektien parissa.
Olimme yhtä perhettä.
Työskentelin kokopäiväisesti mallina ja matkustin paljon.
Kun E!-kanava teki erikoisohjelmaa -
miesmalleista,
pyysin heitä käymään Pohjois-Carolinaan -
ja kurkistamaan elämääni.
Tervetuloa. Tässä on Lotus Group.
Toimistomme on Pohjois-Carolinassa.
Ajattelimme, että hän saa julkisuutta ja oman osuuden ohjelmasta.
Se voisi olla hyvää julkisuutta kaikille ryhmän jäsenille.
Katsot E!-kanavaa, viihteen asiantuntijaa.
Olen aina halunnut tehdä noin.
Yleinen ohje meille oli "älä käyttäydy oudosti",
mutta koko juttu oli lavastettu ja teennäinen.
Yksi parhaista puolista Lotus Groupissa on -
ihana Blair, joka toivottaa tervetulleeksi toimistoon.
He palkkasivat naisen vastaanottovirkailijaksi.
Hän ei kuulunut ryhmään.
Hoyt ei ollut viettänyt sekuntiakaan elämästään Blairin kanssa -
ennen sitä ottoa.
Hän huolehtii puhelimista täällä alhaalla.
Hän on ihastuttava nainen.
Sitten söimme kiusallisen illallisen ja jostain hiton syystä,
minulla oli puku ja solmio.
Muistan katsoneeni Hoytia ja miettineeni: "Oikeastiko?
Milloin viimeksi istuimme alas ja söimme illallista pöydän ääressä?"
Hän on maailman parhaiten palkattu miesmalli,
mutta edes kymmenen vuoden jälkeen -
menestys ei ole noussut Hoytin päähän.
E!-kanavan ohjelma.
Emme nähneet lopullista versiota, ennen kuin se lähetettiin suorana.
Kun Hoyt ei ole töissä,
hän on täällä vuorilla, Pohjois-Carolinan hiljaisuudessa.
E! keskittyi täysin Hoytiin.
Hoyt johtaa myös rakennusyritystä.
Hoytilla on yrityksiä ja hän palkkaa ystäviään.
Se aiheutti jännitteitä meidän muiden keskuudessa.
Emme sitten vaivaa sinua enää kauaa.
Dave on asiantuntija näissä asioissa.
Meidänhän piti pysyä nöyränä, eikö niin?
Hän alkoi olla omahyväinen.
Siinä ryhmäkontekstissa -
olin kuin heikoilla jäillä, kuten moni meistä.
Meistä tuli huonommin toimiva perhe,
joka odotti maailmanloppua.
Tämä on tuotantotoimistomme.
Kun Frederick oli vielä elossa,
hän todellakin hemmotteli minua jonkin verran,
ja se herätti paljon kaunaa -
joissakin muissa jäsenissä.
Ironista kyllä, hän jatkoi silti kaiken rahoittamista.
Hän matkusti paljon. Oli viikon Karibian saarilla,
seuraavalla viikolla Ruotsissa ja sitä seuraavalla Los Angelesissa.
Kun olin tien päällä, minulla oli ystäviä ja suhteita -
ryhmän ulkopuolella.
Tapasin Los Angelesissa naisen nimeltä Donna.
Hän oli kaunis ruskeaverikkö ja kiehtoi minua suuresti.
Me aloimme tapailla toisiamme melko satunnaisesti.
Matkustin todella paljon -
ja ehdin tavata hänet ehkä kerran kuussa, joskus joka toinen kuukausi.
Minulla oli aitoja tunteita häntä kohtaan.
Tajusin, että jutut, joita oli vuosien varrella demonisoitu,
kuten parisuhde, eivät olleetkaan huonoja.
Minusta tuntui, että hän oli puolellani -
ja välitti minusta.
Suhde Donnan kanssa alkoi avata sydäntäni tavalla,
jota en ollut koskaan odottanut,
mutta tein sen salaa. Kukaan ryhmästä ei tiennyt siitä.
Vuonna 1999
magneettipulssi muuttuu ja ihmiskunta tuhoutuu.
Vuonna 1999 ryhmä oli kutistumassa.
Jäljellä olevat jäsenet -
olivat hyvin riippuvaisia toisistaan selviytyäkseen.
Tässä se on.
Tässä on joitakin muistiinpanojani.
"Operaatio: 'Turvapaikka'."
Maapallon napojen siirtymästä -
puhuttiin Frederickin kuoleman jälkeen.
Vain 0,1 prosenttia väestöstä pelastuu.
Suunnitelma alkoi edetä.
Mennäänpä yläkertaan, niin näytän teille -
tämän toiminnan taustalla olevia yksityiskohtia.
Meidän piti alkaa varastoida ruokaa ja pystyä elämään omavaraisesti.
Salainen piilopaikka. -Pieni bunkkeri.
Niin. -Täällä olemme pommeilta suojassa.
He uskoivat, että jokin merkittävä,
maailmaa mullistava ja katastrofaalinen tapahtuma oli tulossa -
ja että Lake Lure oli yksi turvapaikoista.
Heillä oli kaukana vuorella kiinteistö, jossa oli luolia,
ja sinne kaikki olivat suojautumassa.
KRIISITILANNE - KUN PALUUTA EI ENÄÄ OLE
Miten sen oli tarkoitus toteutua? Oliko aikataulu oikea?
Sitten keskustelu alkoi kääntyä aseisiin.
JUTTU RÄJÄHTÄÄ KÄSIIN
Opettelimme ampumaan aseilla.
Minulla oli haulikko ja. 45-kaliiperinen ase.
Kyse oli vain varustautumisesta ja suojautumisesta pahan päivän varalle.
VALMISTAUDU PUOLUSTAUTUMAAN LOPPUUN ASTI
Tilanne vain ajautui tähän, hetkessä.
THOMPSONIN KAUPPA JA GRILLI
Aivan, heillä oli melkoinen arsenaali.
Heillä oli varastot täynnä kaikkia selviytymistarvikkeita -
varmuuden vuoksi, kunnes maailmantilanne rauhoittuisi.
Sitten he tulisivat paikalle auttamaan ja pelastamaan kaikki.
Olin ainoa jäljellä oleva nainen,
ja poikaystäväni istutti minut alas eräänä iltana ja kysyi:
"Me kaikki olemme yhdessä selviytyäksemme.
Se olisi reilua.
Oletko valmis harrastamaan seksiä muiden miesten kanssa?
Kenen kanssa olisit valmis harrastamaan seksiä?"
Muistan, että olin täysin järkyttynyt ja kauhistunut.
Sanoin: "Et kai oikeasti tarkoita sitä."
En suostunut kertomaan hänelle nimiä, ja hän alkoi hermostua minulle.
Kieltäydyin koskaan edes harkitsemasta asiaa.
Lopussa ajattelimme, että tarvitsemme naisia -
avustamaan maan uudelleenasuttamisessa ja valaistuneiden kasvattamisessa.
Se oli kuin huono scifi-käsikirjoitus.
Kun vuosituhannen vaihde lähestyi,
maapallolle oli tulossa isoja mullistuksia,
kuten hyökyaaltoja ja hurrikaaneja.
Aloimme ostaa kultaa ja hopeaa.
Se olisi ollut ainoa konkreettinen tulonlähde.
Samalla lensin keikalle Lontooseen ja mietin:
"Talous ei ole romahtamassa.
Ei hyökyaaltoja, ei maanjäristyksiä."
Se kuulostaa naurettavalta,
mutta osa kriittisestä ajattelustani alkoi palata.
Silloin aloin puhua ryhmällekin siitä:
"Te elätte täällä Pohjois-Carolinassa omassa kuplassanne.
Uskokaa pois, mitään ei tapahdu."
Siitä seurasi hyökkäys minua kohtaan.
Siinä keskustelussa ajattelin, ettei tilanne voisi enää pahentua.
Sanoin: "Ai niin muuten, olen tapaillut erästä henkilöä."
Syntyi täysi kaaos.
"Miten niin tapailet jotakuta?"
Silloin he vain sanoivat: "Sinun täytyy jättää hänet.
Olet itsekäs ja epäreilu häntä kohtaan.
Mitä oikein puuhaat?"
Minun väitettiin olevan kusipää naista kohtaan.
"Hän ei tiedä, mihin olet sekaantunut."
Niinpä sanoin Donnalle:
"Luulin haluavani suhteen, mutta päätin, etten haluakaan."
Se oli uskomattoman rankkaa ja vakavaa.
Kohtelin häntä sillä tavalla,
eikä se tuntunut minusta oikealta.
Siitä alkoi vaihe, jolloin he sanoivat:
"Pelastetaan Hoyt itseltään.
Hän on menettämässä järkensä. Hän ei selviydy maailmalla.
Meidän on saatava hänet Pohjois-Carolinaan.
Meidän on pidettävä häntä tiukasti valvottuna."
Hänelle annettiin kaikki mitättömät työt, jotta hän oppisi nöyryyttä.
Piti herätä ensimmäisenä, ja mennä nukkumaan viimeisenä.
Minulle jäi kaikki hommat, joita kukaan muu ei halunnut.
Minulle soitetiin ja minut kutsuttiin järvenrantataloon.
John oli pahassa pulassa.
Astuin keittiöön, ja John istui siellä -
erittäin alistuneena keittiön pöydän ääressä.
Hänen koko päänsä oli ajeltu.
Hän oli kalju.
Kysyin: "Voi luoja, mitä sinun päällesi on tapahtunut?"
He sanoivat: "Niin, kerro Megille, mitä tapahtui."
He sanoivat minulle, että minun pitäisi muuttaa Pohjois-Carolinaan -
ja luopua urastani.
Tiesin sydämessäni, etten ollut valmis siihen.
He sanoivat: "Jotta sinulle ei tule kiusausta -
edes ajatella täältä lähtöä,
ajelemme sinut kaljuksi, jotta et voi tehdä töitä."
Muistan, kun katsoin peiliin -
ja ajattelin itsekseni:
"Voi pojat, jos minulla olisi hiukset, voisin olla nyt Milanossa -
tai Pariisissa Claudian tai Cindyn kanssa tienaamassa -
25 000 dollaria päivässä.
En ole hengellinen, koska kaipaan sinne."
He alkoivat kutsua minua nimityksellä kalju kotirouva.
Pidin koko juttua omana vikanani.
Jos vain lakkaisin sekoilemasta ja käyttäytyisin enemmän kuin he,
en olisi joutunut tähän jamaan.
Koska olen jotenkin puutteellinen ja minussa on jotain vikaa,
he eivät koskaan aio luovuttaa.
Minusta tuntui,
etten ikinä tule täyttämään asetettuja odotuksia.
Ajauduin siihen pisteeseen, etten enää kestänyt sitä.
Niinpä laadin suunnitelman, jonka avulla voisin paeta.
Menin lentokentälle ja lähdin.
Saavuin New Yorkiin ja olin pakkaamassa tavaroitani.
Aioin olla siellä yhden yön ennen lähtöäni.
Kas kummaa, he ilmestyivät sille ovelle New Yorkissa.
Muistan, että yksi kavereista istui oviaukossa varmistaakseen,
etten voisi lähteä keskellä yötä.
Nukuin ikkunan ääressä ja mietin hyppäämistä.
Mutta en tehnyt sitä.
He veivät minut takaisin Pohjois-Carolinaan.
Sitä kesti varmaankin vielä kolme, neljä viikkoa.
Ajattelin: "Tällä kertaa en jää kiinni.
En helvetissä."
Oli itse asiassa itsenäisyyspäivän viikonloppu.
4. HEINÄKUUTA 1999
Kun lähdin, kirjoitin jäähyväiskirjeen,
jotta Pohjois-Carolinassa tiedettäisiin, että olen lähtenyt.
"Se on virallista. Minä lähden.
Kaikki minusta sanomanne on totta.
Olen toivoton ja kamalan itsekäs. Olen koko porukan laiskin ihminen.
Olen tuhlannut elämäni.
Ansaitsen viettää elämäni kaltaiseni roskasakin seurassa.
David, olet aina sanonut: 'Tällä hetkellä,
kun kaikki on romahtamassa, ihmisten todellinen luonne tulee esiin.'
Minua kauhistuttaa ajatus minua odottavasta rangaistuksesta.
En ainoastaan pettänyt Frederickiä ja hänen arvojaan,
vaan nyt kaikki teidätkin. Kuten olen sanonut,
olette ainoat todelliset ystäväni.
Ette näe minua enää koskaan.
Terveisin, Ääliö."
ÄÄLIÖ
Olin tilannut taksin,
joka tulisi hakemaan minut kello 2.30 aamulla.
Toivoin, että silloin kaikki nukkuisivat.
Meillä oli kaksi saksanpaimenkoiraa, joten minun piti hiipiä, olla hiljaa -
ja rauhoitella koiria.
Talolta lähti soratie.
Se oli 2,5 kilometriä pitkä ja kulki alas mäkeä metsän läpi.
Kun tunsin olevani riittävän kaukana,
juoksin henkeni edestä pakoon.
Sitten olin poissa.
Silloin en enää palannut.
Muistan kysyneeni yhdeltä kavereista: "Missä John on?
En ole nähnyt häntä. Palasiko hän New Yorkiin?"
Vastaus oli: "Hän on lähtenyt. Hän on poissa."
Minun piti olla puhumatta Johnista ja kysymättä mitään.
Menin Kaliforniaan saadakseni riittävästi etäisyyttä.
Minulla oli noin 3 000 dollaria, mutta en tiennyt, minne mennä.
LOS ANGELES, KALIFORNIA
Muistan, kun Hoyt soitti minulle silloin. Hän kertoi olevansa -
hyvin huonossa jamassa.
Hän oli huonossa kunnossa.
Hänen päänsä tyhjeni.
Pelkkää suoraa viivaa moraalisesti ja hengellisesti.
Hän oli kuin zombi.
Sanoin: "Kuulehan,
voit jäädä tänne, kunnes saat -
selvitettyä, mitä haluat tehdä.
Voit asua luonani. Sinun ei tarvitse huolehtia laskuista."
Fabio on uskomattoman lojaali.
Kun hän on ystäväsi, hän on sitä ikuisesti.
En tiedä, tiesikö hän sen vaistomaisesti -
vai oliko hänellä niin kiire oman uransa kanssa,
mutta hän suhtautui siihen -
hyvin kevyesti.
"Tule asumaan luokseni. Mennään salille.
En kysele turhia."
Hän ei kysellyt edes kaljusta.
Keksin tarinan erikoisesta mallikeikasta.
Hoyt oli erittäin menestynyt malli -
ja yhtäkkiä hän oli täysin puilla paljailla.
Ne ihmiset olivat kuin piraijoita. He veivät häneltä kaiken.
Fabion luona -
sain paikan, jossa voin pohtia ja alkaa käsitellä -
joitakin tunteitani.
Mietin asiaa. Pitäisikö minun palata?
Hoyt oli rehellinen ja puhui asiasta avoimesti.
Tiesin, että se päivä tulisi vielä.
Lopulta elämä iskee päin kasvoja -
ja hän tajuaa: “Voi luoja, minua on vedätetty."
Sanoin hänelle: "Kuule, suurimman osan ajasta ihmiset -
syyttävät aina jotakuta muuta.
Elämä on kahden kauppa."
Hän joutui jutun pauloihin,
mutta hän oli tarpeeksi viisas lähtemään. Hän tajusi tehneensä suuren virheen.
Nyt oli aika miettiä elämää eteenpäin.
Noin vuoden kuluttua menin tapaamaan ystävääni -
lounaspaikkaan Beverly Hillsissä.
Hovimestari tunnisti minut ja kysyi: "Oletko Hoyt Richards?"
Sanoin olevani. Hän kertoi olevansa Darin kaveri.
En oikein tiennyt, miten reagoida.
Sanoin: "Kerro Darille, että asun Los Angelesissa ja olen yksin."
Tajuaisipa hän viestin.
Kunpa hän ymmärtäisi sen.
Kolmen viikon kuluttua minulle soitettiin.
En tuntenut numeroa. "Hei, Hoyter. Dar tässä."
"Hei, Dar!"
Hän sanoi: "Olen terapeutin luona.
Hän sanoi, että minun pitäisi soittaa sinulle."
Kun lopulta tapasimme, sanoin hänelle:
"En enää halua Pohjois-Carolinaan."
Aloin selittää, millaista siellä oli juuri ennen lähtöäni.
Olin ollut baarissa pitämässä hauskaa.
Kun nousin autoon...
"Piipaa, piipaa."
Autossa oli ladattu rynnäkkökivääri, emmekä pysähtyneet.
Ajoimme ajotietä pitkin järvenrantataloon ja pysäköimme.
Hyppäsin ulos autosta. Poliisi oli kutsunut apuvoimia.
Minut taklattiin takaapäin.
Siellä oli liikennepoliisi, seriffi ja paikallispoliisi. Sireenit ulvoivat.
Miehet huusivat ja karjuivat.
"Älä kerro heille nimeäsi!
He eivät tarvitse mitään tietoja."
RUTHERFORDIN VANKILA
Kun pääsimme pois putkasta,
allekirjoitimme papereita, joita en edes oikein ymmärtänyt.
Ne olivat samanlaisia papereita, joita puolisotilaalliset joukot -
ja se tyyppi Ruby Ridgessä oli täyttänyt. Ilmoitimme viranomaisille:
"Teillä ei ole määräysvaltaa meihin."
Suututimme koko osavaltion.
He ilmoittivat siitä asianajajille ja yksityisetsiville.
Meitä pidettiin hallituksen vastaisina terroristeina.
Sen jälkeen heräsin ja ajattelin: "Paskat tästä."
Soitin vanhemmilleni, ja niin minä lähdin ryhmästä.
Pelkäsin silloin kuollakseni.
Darista ja minusta tuli kämppiksiä.
Vietimme ensimmäiset kuusi kuukautta yrittäen käsitellä -
parhaamme mukaan Eternal Values -kokemuksia.
"Muistatko sitä juttua?
Mitähän oli meneillään? Se oli outoa, eikö?
Mitä se oikein oli?"
Aloimme todella selvittää, mitä oli tapahtunut.
Aloimme miettiä asioita, joita Frederick oli sanonut.
Kuten jo totesimme,
haluamme yhä korostaa, että tarkoituksenamme on jakaa tietoa -
yleisölle, jotta voimme estää -
kultit tiedon välityksellä -
syyllisyyden ja taikauskon sijaan.
Kultteja ei pysäytetä pelon,
syyllistämisen tai taikauskon avulla, vaan säteilevän tiedon avulla.
Jokainen, joka pakottaa kumartamaan tai palvomaan itseään fyysisenä hahmona,
on maan pimeimpien ja pirullisimpien voimien väline.
Ihmiset pitivät sitä kulttina.
"Voisiko sittenkin olla mahdollista, että se olikin kultti?"
Pääni vain... En edes kuullut, mitä Hoyt sanoi.
Vastustan kultteja.
Älkää yrittäkö väittää minulle, että kuulun johonkin kulttiin.
Kysyin tiesikö hän paljoa kulteista? Hän ei tiennyt.
En minäkään, mutta ei kai se nyt kultti ollut.
"Minäpä hieman tutkin asiaa."
Mielenhallintaa käsitteli myyntimenestys Combating Cult Mind Control.
Mielenhallintaa on olemassa.
Älykkäät, terävät ihmisetkin voivat joutua huijatuksi...
Steve Hassan on entinen moonilainen.
...ja aivopestyksi tekemään kauhistuttavia tekoja.
Ajattelin itsekseni: "Se ainakin on kultti."
Sitten ostin kirjan.
Ensimmäiset 70 sivua kertovat siitä, miten hänet oli aivopesty.
Jos siihen vaihtaisi nimeni,
se olisi ollut minun tarinani.
Se oli käänteentekevä hetki elämässäni.
Tarvitsin sitä yhtä kipeästi kuin happea.
Vaikka se sattui ja oli tuskallista, tarvitsin sitä.
Soitin muutaman puhelun Pohjois-Carolinaan.
"Te kuulutte kulttiin. Teidät on aivopesty."
Tiesin, että se kaikki kaikui kuuroille korville,
mutta voi pojat, se tuntui hyvältä.
John otti minuun yhteyttä ja sanoi: "Meg, se on kultti.
Se on aina ollut sitä."
Muistan, että poikaystäväni toisteli jatkuvasti:
"Tämä ei ole mikään kultti, ja sinä helvetin..."
Hän haukkui minua ilkeästi -
ja huusi minulle.
Olin täysin hysteerinen.
Vapisin ja mietin: "Pääsenkö täältä pois nyt?"
No, minulla oli isäni pistooli ja ammuin sillä kattoon.
Heti kun tein niin, ajattelin: "Ei helvetti."
Se oli järkytys.
Kun suhde Megin kanssa meni pieleen,
vaimoni ja minä puutuimme asiaan.
Silloin näimme todella Eternal Values -jäsenten pimeän puolen.
He todellakin olivat uhka Megille.
En enää pystynyt siihen. Se oli siinä. Olin peloissani.
Niinpä pakkasin tavarani ja muutin kotiin.
Tuolloin olin käytännössä rahaton,
mutta pidin aina mielessäni,
että minulla on jalokivet.
Olin maksanut niistä lähes 200 000 dollaria.
HELMISORMUS, SAFIIRISORMUS
Vein ne kaikki arvioitavaksi,
ja kaikkien jalokivien arvo taisi olla yhteensä 11 000 dollaria.
Silloin tajusin, että minua oli huijattu.
Kaikki Pohjois-Carolinan tyypit asuvat yhä samassa talossa,
jonka minä olin osin maksanut.
Heillä oli yrityksiä, joita olin rahoittanut.
Suutuin pahemman kerran ja haastoin heidät oikeuteen.
Aion nostaa kanteen jäljellä olevia jäseniä vastaan.
Kyse ei ole edes pelkästään rahasta,
vaan siitä, mitä he tekevät ja mitä he edustavat...
En tiennyt, miten siinä kävisi,
mutta asianajajani sanoi,
että siitä saattaisi tulla taistelu.
Hän oli vakaasti päättänyt saada rahansa takaisin,
koska Pohjois-Carolinan tyypit yrittivät myydä järvenrantataloa.
He halusivat myydä kaiken.
Heillä oli 36 yritystä, mikä on suurin hälytysmerkki.
Se osoittaa, että tässä on jotain mätää.
VASTIKKEETON LUOVUTUS
Haastoimme heidät oikeuteen, ja se johti sovitteluun.
John Hoyt otti minuun yhteyttä -
ja sanoi: "Haastan kaikki oikeuteen ja yritän saada rahat.
Voisitko auttaa?"
Hän varmaankin halusi minut mukaan,
koska olin silloin kirjanpitäjä.
Hän lupasi minulle:
"Annan sinulle 10 000 dollaria, kun kaikki on hoidettu."
Ajoimme Johnin kanssa järvenrantatalolle.
Se oli ensimmäinen kerta, kun näin talon 13 vuoteen.
Siihen aikaan tyyppejä taisi olla enää viisi.
Keskustelimme heidän kanssaan.
He valehtelivat suut ja silmät täyteen.
Kaikkein kamalinta minusta oli se,
että vielä pari vuotta sitten -
olisin ollut heidän kanssaan -
ja olisin valehdellut kuin he nyt.
Kaikki oli hämärää, koska emme noudattaneet maailman normeja.
Meillä oli eri normit.
Lopulta se meni siihen,
etten enää voinut olla osa sitä.
Lähdin sieltä ajatellen, että olin epäonnistunut.
Se oli tuossa, tuolla tontilla. Järvenrantatalo.
Miehet luulivat saavansa miljoona dollaria -
tontista ja talosta,
mutta heidät pysäytettiin niille sijoilleen.
Vuonna 2002 -
asianajajamme olivat olleet yhteydessä
ja meidän oli mahdollista ratkaista asia.
Päädyimme sovitteluun -
ja oikeastaan kaikki Eternal Valuesin varat realisoitiin.
Niin Eternal Values oli käytännössä mennyttä.
Sen kanssa pystyin elämään.
En tiennyt, mitä heille tapahtuisi sen jälkeen.
En siinä vaiheessa edes välittänyt siitä.
Halusin vain jatkaa omaa elämääni.
Minulle vaikeinta on ollut ymmärtää, että olen satuttanut -
monia ihmisiä lähtiessäni tälle tielle.
En voi parantaa toisten ihmisten haavoja, mutta yritin vilpittömästi -
luoda uudelleen yhteyden perheeseeni.
Kun sitten palasin,
äitini taisteli syöpää vastaan.
Kysyn nyt vain...
En ollut nähnyt äitiäni vanhempana.
Siinä vaiheessa -
hänellä oli peruukki,
koska hän oli saanut solusalpaajahoitoa.
Hän oli hyvin rohkea.
Et ollut tavoitettavissa.
Olin ainoa, joka tajusi, että olit kultissa.
Kun John lähti sieltä,
hän tuli luoksemme viettämään joulua.
Se oli ensimmäinen kerta, kun hänellä oli -
tilaisuus tavata vaimoni sekä poikani ja tyttäreni.
Tässä on Helen. Hän on Matthew.
Kesti jonkin aikaa, ennen kuin John oli taas oma itsensä.
Sellainen on vaikeaa.
Kukaan ei toivu sellaisesta nopeasti.
Selvä. Hei, olen John Hoyt.
Olen nyt 41-vuotias.
Minua pelotti hirveästi tulla kotiin.
Äitini sairaus eteni ja hänen tilansa huononi.
Päätin ryhtyä hänen omaishoitajakseen.
Jollain oudolla tavalla olin varautunut siihen.
Olinhan ollut paikalla, kun Freddie teki kuolemaa.
Hän sanoi vain, että rakasti minua.
Ja että hän ymmärsi.
Olen hyvin kiitollinen Jumalalle.
Uskon, että rukouksemme kuultiin -
ja ne auttoivat sinut kotiin.
En nähnyt häntä 12 vuoteen.
Hän sanoi: "Minusta tuntui...
Minusta tuntui koko ajan, että olit ikään kuin vankilassa."
Pystyin sanomaan hänelle,
että uskon hänen rukouksistaan olleen todella apua.
Tuntui hirveältä.
Olin jäänyt paitsi häistä ja valmistujaisista.
Minut kutsuttiin aina,
mutta minä petin heidät kaikki.
Aikaa ei vain voi saada takaisin, mutta...
Äitini sairaus antoi minulle tilaisuuden -
osoittaa perheelleni,
että olin palannut.
Minusta on uskomatonta,
katsoa asioita siitä näkökulmasta,
että 16-vuotiaana -
pelkkä kavereiden tapaaminen rannalla -
saattoi viedä polulle, joka johti kulttiin.
Olen kesät Nantucketissa.
Luonani asuu monia ihmisiä.
He ovat kotoisin...
Tällä hetkellä toipumisessani keskityn antamaan anteeksi itselleni,
mutta myös ymmärtämään, miten se tapahtui -
ja kuinka voisin auttaa muita -
tunnistamaan varoitusmerkkejä, joita en itse tiennyt olevan olemassa.
Hoyt, kerro meille, miten tämä muistuttaa muiden kulttien toimintaa.
Ei kukaan liity kulttiin. Sen ei kerrota olevan kultti.
Kyse on aina eräänlaisesta vedätyksestä.
Mitä enemmän puhuin kultista ja erityisesti Freddiestä,
ihmiset alkoivat tunnistaa oman versionsa samasta tarinasta.
He pysähtyivät ajattelemaan asiaa.
"Kuulostaa isäsuhteeltani -
tai suhteeltani äitini, pomoni tai valmentajani kanssa."
Olin vasta 16-vuotias. Elämässäni oli paljon uusia asioita.
Henkilö, jolta kaipaa rakkautta ja hyväksyntää,
on jollain tavalla manipuloiva ja kontrolloiva.
Niissä tuhansissa keskusteluissa, joita olen käynyt,
en ole tavannut ketään, joka ei ole -
kokenut sellaista suhdetta.
Minähän toimin tajuamattani rekrytoijana. Sitä minä tein.
Olen vastuussa siitä,
että esittelin monia ihmisiä -
Freddielle ja Eternal Valuesille.
Sen asian kanssa minun on elettävä.
Suostuin puhumaan Hoytille vasta hiljattain.
Minun on pakko sanoa,
että kaadoin itselleni lasillisen irlantilaista viskiä -
ja join sen kerralla,
ennen kuin vastasin puheluun.
Se oli hyvä keskustelu.
Hän osoitti katuvansa, ja minä sanoin hänelle,
että tilanteet, joissa olen ollut uhri tai joissa minua on vahingoitettu,
eivät määritä minua.
Se, että jouduin kulttiin -
ja olin yksi Freddien uhreista, ei todellakaan määritä minua.
JACKI ON ENSIMMÄINEN NAINEN, JOKA KIIPESI EL CAPITANIN NOSE-REITIN YKSIN
Sellainen juttu nyt tapahtui,
mutta nykyään teen parempia virheitä. Otan edelleen riskejä,
enkä lakkaa haastamasta itseäni.
Keskustellessani Hoytin kanssa tajusin, kuinka herkkä hän on.
Arvostan sitä, miten hän valistaa ihmisiä.
Valitettavasti mielenhallinta vaikuttaa kaikkiin, kunhan on vastaanottavainen.
Sitä ei edes itse tajua.
Kultin käsite ei ole uusi juttu.
Poliittiset järjestelmät ja eri uskonnot -
hyödyntävät mielenhallinnassa samoja työkaluja.
Syvimpiä pelkojamme hyödynnetään.
Kun olin Eternal Valuesissa,
katsoimme muita ryhmiä ja pidimme niitä ehdottomasti kultteina...
KULTIN JOHTAJA JIM JONES
...mutta emme koskaan nähneet itseämme niin.
Mukanani on neljä liikkeen jäsentä.
Olen tuntenut heidät 16-vuotiaista asti.
John Hoyt on juuri valmistunut Princetonin yliopistosta.
Ei ole helppoa palata hetkeen, jolloin tapasin Freddien -
tai jonkun muun ryhmästä, ja myöntää -
joutuneensa huijatuksi. Sen jälkeen pitää hahmottaa elämäänsä uudelleen.
Hän oli joku tyyppi Brooklynista,
joka valehteli henkilöllisyydestään ja tekemisistään.
Hän sanoi olevansa orpo,
mutta hänen äitinsä oli elossa ja kuoli äskettäin vuonna 2023.
Voi Fred-parkaa, häntä kohdeltiin todella epäoikeudenmukaisesti.
Frederick oli ihana ihminen, eikä missään nimessä roisto.
Mitään kulttia ei ollut. Mitään sellaista ei ollut olemassakaan.
Se on totuus.
FREDERICKIN ÄITI DOROTHEA CARROLLIN ÄÄNI
Kun ihmiset tapaavat Johnin,
hän kertoo aina ensimmäisenä: "Olin kultissa."
Tiedän, mitä tunsin ja mitä opin Eternal Values -liikkeessä,
eikä se päättynyt siihen.
Se oli vain henkisen matkani alku.
Haluan puolustaa sitä ihmistä, jona Frederickin näin,
ja sitä, mitä olen oppinut Frederickiltä.
Jos totta puhutaan, liikettä miettiessäni -
en tiedä, haluanko vielä kutsua sitä kultiksi.
Teidän täytyy muistaa,
että Frederick oli ystäväni.
Kun tiemme erkanivat ja jäin oman onneni nojaan,
minulla meni paljon huonommin.
ETERNAL VALUES -ARVOT...
Ehkä jos olisin vienyt opetuksen loppuun asti,
olisin saanut paljon aikaan.
Kuka siellä on?
Kuka seuraa tätä televisio-ohjelmaa ja hetkeä?
Freddie olisi tästä varmasti innoissaan.
Innoissaan, koska hän ei näkisi tässä mitään vikaa.
Hän olisi iloinen siitä, että säilytti paikkansa parrasvaloissa.
Ihmiset puhuvat hänestä yhä kaikkien näiden vuosien jälkeen.
Elämäni on todellakin kuin hullu saippuaooppera.
Jos pysähdyt kuvittelemaan tämän -
kaiken ikään kuin TV-ohjelmana,
kenestä tahansa kuulostaisi siltä,
että sepitän kaikenlaista ja manipuloin ihmisiä eri tavoin.
Tämä on se ylin viesti, jonka Eternal Values osoittaa kaikille.
Jos ette pysty rakastamaan ehdoitta, olette huijareita.
Me olemme juutalaisia, muslimeja kristittyjä, buddhalaisia ja hinduja.
Me tuemme toisiamme yhdessä.
Yritämme kertoa, että tekin pystytte siihen.
Juuri sitä meillä täällä on: täyttä, aitoa rakkautta.
Niin me uskoimme.
Minusta Freddie oli syvästi rikki.
Hän ei ymmärtänyt rakkautta.
Juuri sen vuoksi -
hänen ympärillään tapahtui paljon tuhoa.
En siltikään voi vain peruuttaa ja sanoa:
"Minut aivopestiin, eikä tämä siksi ole minun vikani."
Olen edelleen vastuussa sanomisistani,
tekemisistäni ja siitä, että olin mukana kaltoinkohtelussa -
tai todistin sitä tekemättä asialle yhtään mitään.
Siitä seuraa paljon häpeää. Se on hyvin kiusallista.
Olen oppinut, että häpeän vastalääke -
on haavoittuvaisuus.
Sen haavoittuvuuden voi ilmaista -
kertomalla oman tarinansa ja hyväksymällä sen -
sellaisena kuin se on, virheineen kaikkineen. Kerro tarinasi.
JOHN ANDREADIS KIELTÄYTYI HAASTATTELUPYYNNÖSTÄ.
DAVID SEAMAN JA FRITZ DIEKMANN -
EIVÄT KOMMENTOINEET FREDERICKIN KUOLEMAA.
HOYT ON NÄYTTELIJÄ, KÄSIKIRJOITTAJA SEKÄ ELOKUVIEN JA PODCASTIN TEKIJÄ.
HOYT TOIMII MYÖS TUKIHENKILÖNÄ KULTTISUHTEISTA IRTAUTUVILLE.
HOYT JA DONNA OVAT KIHLOISSA JA MENOSSA NAIMISIIN.
Tekstitys: Saara Patiris TransPerfect Media