Часът е 8:21 ч.
Специално неделно издание на "Залата на славата"
където ще чуете най-добрите коледни хитове.
Имам куп работа с нашите коледни картички.
Майка ми много се гордееше с коледните картички.
На Коледа трябва да имаш сърце, нали?
Всяка година се снимахме, имаше също и бюлетин.
Годината е 1974.
Майка ми пише: "Джон, на 12, седми клас.
Есента той направи няколко смесени партита в игралната ни зала,
които имаха голям успех.
Много внимава с прическата и дрехите си."
Да, това бях аз,
А това тук е Коледа през 1987 г.,
тогава за последен път се прибрах за Коледа.
Майка ми пише: "Джон живее в Манхатън,
но повечето време е в Европа.
Виждаме го на снимки, но с тъга съобщаваме,
че той прекъсна всички връзки със семейството."
Следващата година:
"Все така няма новини от Джон, виждаме го само в списанията,
но продължаваме да го обичаме и се молим за него."
Тази картичка не съм я виждал,
защото тогава не общувах със семейството си.
Върнали са картичките.
В тази тук пише:
"Защото съм ти майка.
Ще станеш на 28, а от години не сме те виждали.
Може да не сме били идеалните родители,
но поне знаеш, че те обичаме.
Не искаме да умрем без да те видим отново."
Боже.
СКЪПИ ДЖОН
През 1990, когато излезе статията във "Венити Феър",
намерихме консултант за напускане,
който да ни помогне с посредничество.
По-големият ми брат Рори ми се обади и каза:
"Да се съберем в Нюпорт, Роуд Айлънд."
Обикновено не бих предприел нещо подобно,
но Рори винаги ме е подкрепял
и му имах доверие.
Консултантът ни обясни,
че когато хората опитат вмешателство, това отблъсква човека.
Имаш само един опит за успех.
Първият ден плавахме в морето, както обикновено в Нантъкет
но на следващия ден на закуска, докато се забавлявахме,
неочаквано влязоха трима мъже.
Помня, че си помислих: "Какво, по дяволите, се случва?"
Казахме на Джон: "Слушай, тревожим се за теб,
а тези консултанти са дошли да ти помогнат."
Изведнъж спрях да виждам наоколо
и всичко стана много, много малко.
Чувствах се като животно в капан.
Върнахме се в хотела и говорихме около 12 часа.
Смятахме, че сме постигнали нещо
и така, всички си легнаха,
и щяхме да продължим разговора на сутринта.
Към 4:00 сутринта се събудихме.
Джон го нямаше.
Потеглихме към летището
и действително, скрит там, в ъгъла,
Джон чакаше полета си.
Тогава решихме да го притиснем напълно:
"Това е твоят живот, твоето семейство.
Трябва да напуснеш онази група."
И точно тогава обявиха полета му.
Повтаряме му: "Хей, не си тръгвай."
ИЗЛИТАЩИ ПОЛЕТИ ЮНАЙТЕД ЕЪРЛАЙНС
Заради чувството за предателство просто се обърнах и си тръгнах.
Те се спогледаха и казаха:
"Едва ли някога ще го видим отново."
Не това очакваш от интервенция.
ДОВЕДЕТЕ КРАСИВИТЕ
ВБАБ с Фредерик фон Миерерс.
Да направим кратка пауза, за да си почине гласа на Фредерик.
Гласът ми е изтощен, защото имах доста работа.
Нито дума. Дай почивка на гласа си.
Говорех с теб. - Зная.
Никой никога не разбра цялата история,
но Фредерик ставаше все по-отпаднал и започна да губи тегло.
Мислехме, че това е от инфекцията на ухото му,
отпадналостта, която се връщаше отново.
Той се потеше нощем. Не беше добре. Отслабваше.
Реших, че нещо не е наред.
Знаех, че Фредерик имаше много партньори.
Това беше негово право,
но казах: "Мисля, че трябва да се тестваме за СПИН."
Моят беше отрицателен,
но той не искаше да признае, че неговият беше положителен.
Бях много уплашен,
но беше ли нужно да казвам на всички?
Не. Не трябваше и не го направих.
Държахме всичко в тайна,
но Фредерик продължаваше да иска случайни сексуални връзки.
Смяташ ли, че е правил секс с други,
докато е имал СПИН?
Така мисля, но не съм го виждал директно
и в същото време си мисля, че това е лудост.
Страхувах се,
но реших, че е необходимо да се изправя срещу него.
Затова му казах: "Фредерик, ще бъда до теб през цялото това нещо,
но трябва да ми кажеш. Наистина ли мислиш ясно?"
Това много го ядоса.
Тогава той ме удари с чиния по главата.
Удряше ме по лицето и носа ми се разкървави,
а той: "Ти, глупава шибана курво! Махай се оттук, по дяволите!"
Мислех си, че може да ме тества.
Бях обещал да остана с него до края.
Пол Хинтън.
Само аз зная, че Фредерик е наистина болен.
Дали не трябва да му помогна?
Но в погледа му имаше нещо особено.
Не беше човешко, не беше и Фредерик.
Чудя се как Пол не си строши главата.
Пол отиде в местния участък,
но не искаше да оказва повече натиск,
защото се страхуваше, че това няма да свърши добре за него.
Страхувах се, че Фредерик ще обърне решението ми да си тръгна, срещу мен.
Ами ако Фредерик можеше да хвърли вината върху нас?
В крайна сметка, аз бях направил това и онова,
отговарях за поръчките и парите, не отчитах скъпоценните камъни.
750 хиляди долара от продажби.
Ами, нека го кажем.
Имам половин килограм псилоцибинови гъби във фризера и други неща.
Ако някой те издаде или си навлечеш неприятности, си прецакан.
Когато си тръгнах, реших, че ще съм тих и ще си мълча.
Беше ми много трудно да напусна,
защото имах съмнения в себе си до края на живота си.
В крайна сметка постъпих в армията на САЩ.
Бях на 25 и трябваше да намеря нещо друго.
Някъде тогава
тялото на Фредерик започна да се влошава доста бързо.
Имунната му система не можеше вече да се справя,
и когато Фредерик започна да се влошава все повече,
си помислих: "Нужна му е Северна Каролина.
Ще се оправи и всичко ще се оправи."
ЕЗЕРОТО ЛУР СЕВЕРНА КАРОЛИНА
Лично откарах Фредерик от апартамента в Ню Йорк до езерото Лур.
Той лежеше денонощно, дотолкова,
че трябваше да го обръщаме заради раните от залежаване.
Не знаехме, че е СПИН. Мислехме, че е стафилококова инфекция.
Той не каза на никой от нас.
Накрая, когато здравето на Фредерик продължи да се влошава,
за него основно се грижеше човек от "Вечните ценности".
Казваше се Дейвид Сиймън.
Днес с нас е д-р Дейвид Сиймън.
Кинезитерапията балансира структурната система на тялото...
Дейвид беше кинезитерапевт, когато се присъедини към групата.
Фредерик започна да изпитва определени физически проблеми
и Дейвид го лекуваше с кинезитерапия.
Така той стана домашния кинезитерапевт,
от който всички се възползвахме за някои проблеми.
Никога не съм го харесвал.
Фредерик казваше, че в минал живот
Дейвид Сиймън е отрязал главата на Фредерик
и сега Дейвид е тук, за да изчисти кармата си.
И ти ли си от друга планета
или слънчева система?
Да. - Наистина?
Въпросът е, че това не е важно.
С влошаването на Фредерик настана борба за власт.
Дейвид се стремеше към властта. Имаше и друг, Фриц.
ФРИЦ ДИЙКМАН БИВШ ЧЛЕН НА ВЕЧНИТЕ ЦЕННОСТИ
Фриц беше висш служител
за немска телевизия в офиса им в Ню Йорк.
Бяха на една възраст с Фреди и той беше негов заместник.
Негова беше последната дума и действаше
де факто беше като вицепрезидент, така да се каже.
И...
Да.
Почивка? - Да, трябва ми време.
Да, по дяволите.
Бях в Рино, Невада,
бях нает от "GQ", когато ми се обадиха.
Фредерик бил на края на силите си
и трябвало да се върна,
за да го видя и да се сбогувам с него.
Напълно отказвах да приема, че беше на прага на смъртта.
Фриц и Дейвид започнаха да поемат контрол.
В този момент Фредерик беше жив скелет.
Беше трудно дори да го гледаш.
Дадоха ми едно малко флаконче,
казаха, че е вода, с малка пипетка.
И казаха: "Виж, той се мъчи.
Давай му капки, когато сметнеш за необходимо.
Поддържай го хидратиран."
По-късно Дейвид Сиймън ни разкри,
че това, което му давахме,
всъщност е било вид морфин или нещо,
което да ускори смъртта му,
но тогава никой от нас не знаеше.
Беше някаква отрова в тези флакончета,
и всъщност сме му давали отрова,
докато уж само му навлажнявахме устните.
Седяхме си в кухнята.
Фриц влезе с много мрачно изражение
и просто каза: "Фредерик почина."
Просто изтръпнах.
Бях объркан. Не можех да повярвам.
ДЪЛЖИНА ПО ОБЕД
В дневника си
Фредерик беше отбелязал датите
между 28-и януари и 9-и февруари 1990 г.
и беше записал: "Край на живота."
Той почина на 4-ти февруари.
Това беше точно в този период. Разбирайте го, както искате.
Осъзнайте, че Земята е само междинна спирка.
Когато умирате, бавно се пренасяте в следващата вибрационна октава.
Местата, на които отивате
и това е много важно, се определят от вашия живот.
Затова много хора, преди да умрат,
виждат как е минал целият им живот пред очите им.
Спомняш ли си последния ти разговор с Фредерик, когато е бил в съзнание?
Казах му, че го обичам.
Това е последното, което помня.
Помниш ли неговата реакция?
Той се усмихна. Не говореше на този етап.
По-късно разбрахме, че когато Фредерик е починал,
Дейвид Сиймън и Фриц Дийкман са били в стаята,
и Дейвид каза, че Фриц е сложил възглавница на главата на Фредерик,
за да сложи край на живота му.
Когато се изправихме срещу Фриц, той си призна.
но сред нас се обсъждаше,
че е било убийство от милосърдие.
За Фриц беше пределно ясно, че не е нещо, което е искал да направи,
не му е било лесно.
Дори му съчувствах.
Дами и господа, темата за размисъл е сериозна.
Издигнати учители, хора от космоса, възкресени същества.
Лека нощ с още едно издание на "Вечните ценности".
Часове след смъртта на Фредерик
Фриц се държеше арогантно с хората,
събрани по двама, трима.
Опитвахме се да се посмеем
и да си спомним добрите моменти с Фредерик.
Той казваше: "Не правете това. Фредерик умря. Трябва да продължим."
Беше много безцеремонен и студен по отношение на всичко това.
Сякаш щом Фредерик вече го няма, целият този живот е приключил.
Първоначално Дейвид искаше да кремират Фредерик,
но преди това трябваше да се направи аутопсия.
Предполага се, че тогава е направена диагнозата,
че е бил болен от СПИН.
След като стана публично, че е имал СПИН,
убийството от милосърдие несъмнено
щеше да остане тайна
и така това стана една такава тайна в групата,
която всички знаехме,
но безспорно нямаше да разкрием публично.
"ИЗВЪНЗЕМЕН" УМИРА В ОКРЪГ РЪДЪРФОРД
МИСТЕРИЯ ОКОЛО "СМЪРТТА" НА ХИПИ СЕКС ГУРУ
След това трябваше напълно да преобразуваме "Вечните ценности".
Това беше моментът, когато Фриц пое ръководството,
но той нямаше познанията или характера, присъщи на Фреди.
В рамките на шест месеца
останалите от групата се отдръпнахме от него.
Организирахме един вид бунт.
Върнахме се в Ню Йорк,
заключиха го в апартамента му и не го пускаха да си тръгне.
Това продължи два или три дни.
Казаха му, че трябва да напусне
и го накараха да прехвърли неговата собственост
от активите на "Вечните ценности" и той си тръгна.
С този разлом групата се разцепи.
Някои застанаха до Фриц, а други останаха с нас.
Временно бях на лидерска позиция
за месец или два,
докато разсъждавахме какво да правим.
Но за да поддържаш
ръководна позиция във "Вечните ценности",
трябваше да можеш да унижаваш и нагрубяваш.
За щастие, аз не съм устроен така
и така бях понижен бързо.
Към момента какво мислиш по отношение на групата?
Смятам, че всичко е доста прецакано.
Имаше ли нещо общо с това, което беше преди?
Не и за мен.
Имаше няколко души, за които усещах,
че нямаха никакъв интерес за духовен растеж
и бяха там от самодоволство.
Вътрешният ми глас казваше:
"Това не е правилно. Измъквай се."
Но когато им съобщих, че напускам групата,
ме завързаха за един стол и ден и половина ми повтаряха:
"Фредерик не би искал да го правиш. Не следваш пътя си."
През цялото време ли беше буден?
Не помня да съм заспивал изобщо.
Помислиха си, че може да си тръгна със скъпоценните камъни на Фредерик.
Затова, преди да прекрача вратата
ме съблякоха, оставиха ме по бельо
и ме оставиха да изляза така и с една чанта с дрехи.
Така напуснах групата.
По това време Окръжната прокуратура
разследваше и се занимаваше с това, за да го внесе в съда.
Фредерик беше в центъра на обръч от скъпоценни камъни за милиони.
Казаха ми, че въпреки наличието на парични транзакции,
заради смъртта на Фредерик,
делото, което мислеха да внесат в съда,
вече не било достатъчно и прекратиха случая.
След като Фредерик почина,
наистина смятах, че групата ще изгуби инерцията си
и че това ще е нейният край.
Много се изненадах, че тя продължи толкова дълго.
1994 4 ГОДИНИ ПО-КЪСНО
...както се оказва.
Следвай го.
Влез. Върни се на тази позиция и започни.
След смъртта на Фредерик
голяма част от екипа се премести в Северна Каролина.
Фреди го няма. Фриц го няма.
Нямаме номера на хората от космоса на телефона си,
затова трябваше да намерим начин как да преживеем апокалипсиса,
и как да го направим?
Това беше написано в канцеларията, в която бях
в Лондон.
"Фредерик ни повтаряше,
че имаме шанса да направим нещо,
което никой не е правил.
Никой от нас не знае какво точно,
но знаем, че е предназначено да бъде свършено от нас,
като останем и работим заедно и се грижим един за друг.
Единственият начин да оцелеем в бъдеще ще е съвместният живот.
Знаем, колко критично ще е това, според Фреди.
Затова сме свободни индивиди,
обединени в обща кауза - самореализация."
Битът в Северна Каролина беше всички да живеят в къщата на езерото.
Имаше шест спални, всяка стая с две единични легла.
Без никакво уединение.
Но ние водехме такъв общ начин на живот толкова дълго,
че това вече не ни се струваше странно.
Просто така живеехме.
В Северна Каролина
всичко беше по-обвързано с ежедневието,
но когато Фредерик беше жив, с цялото безумие,
винаги имаше скрито течение с духовна цел.
Обичай всичко безусловно
и ще станеш част от висшето божествено парти на земята.
Фредерик винаги слушаше тази ефирна тонална музика.
Пренасяше те в оазис извън Ню Йорк.
Помня как една сутрин в Северна Каролина
Дейвид получи касетофон и запис на песента "Мандолин Рейн".
Той пускаше тази проклета песен, кълна се, цяла седмица без прекъсване.
Казвахме: "Ще спреш ли тази проклета песен, моля?"
И след това започваше: "Чуй дъжда на мандолина..."
Беше различно усещане.
Ядрото на групата намаля до десет души.
Нямаше жени.
Бяхме наясно, че сме различни, че имахме някои много странни вярвания.
Д-р Дейвид Сиймън.
Решихме да не се представяме като "Вечните ценности",
понеже името бе доста омърсено.
Това по някакъв начин започна съвсем нова ера за нас.
Смятаха да основат някаква строителна компания,
за да изглеждат нормално.
ПЕЩЕРА НА ПРИЛЕПИТЕ ДОБРОВОЛЕН ОТРЯД
Знаех, че тогава имаха офис, наречен Лотус груп.
Бяха професионалисти, много учтиви.
Но въпреки това, хората ги мислеха за извънземни, все пак.
Номерът ви нe минава.
Естествено, на мен не ми се видя страшно или опасно.
Местните ни наричаха
"Хомосексуални звездобройци, носещи мъниста",
затова решихме, че ще е добра идея
някои от мъжете да имат приятелки.
Един от мъжете беше с Мег.
Беше мигновена химия. Беше като гръм от ясно небе.
Бях лудо влюбена.
Можеха да ми кажат всичко за тях
и нямаше да повярвам.
Разбирате ли, просто нямаше да повярвам.
Бях в Северна Каролина.
Беше почти случайност, че се озовах тук,
бях намерила работа тук.
След около година започнах да виждам тези познати лица,
но тогава все още премъзмогвах случилото се
и бях много доволна, че не зная нищо за тях.
После разбрах, че една жена от арт обществото
се забъркала с Лотус груп.
Един ден Елиса дойде в офиса ми
и каза: "Познавам ги от Ню Йорк.
Имала съм работа с тях.
Имаш ли представа кои са?
Не са това, което изглеждат.
Не искаш нищо общо с тях. Стой настрана."
Погледнах я и казах: "Просто внимавай."
Тя ме прекъсна. Не искаше да чуе това.
Искаше да чуе колко е прекрасно.
По онова време аз просто
явно го отдадох на клюките в малкия град
и нещо такова.
За мен, всички са приятели. Работехме заедно по проектите.
Бяхме като семейство.
Аз все още работех, като модел и пътувах доста.
когато "E Чанел" направи специално издание
за мъже модели,
предложих да дойдат до Северна Каролина
и да видят как живея.
Заповядайте. Това е Лотус груп.
Офисът ни е тук, в Северна Каролина.
Мислехме, че вниманието на пресата ще ни донесе цял сегмент.
Това може да е добър пиар за всички в групата.
Вие гледате "E!", развлекателната власт.
Винаги съм искал да го направя.
По принцип, основното послание беше да не си особняк,
но всичко беше инсценирано и фалшиво.
Едно от предимстват в Лотус груп,
е че всеки ден те посреща нашата прекрасна Блеър.
Представете си, наеха жена за рецепционистка.
Тя не беше от групата.
Не мисля, че преди този кадър Хойт за секунда дори
е разговарял с Блеър.
Тя отговаря на всички телефонни обаждания.
Прекрасна дама.
Направихме тази странна вечеря, на която, поради някаква причина,
носех проклет костюм.
Помня как погледнах Хойт и казах: "Сериозно?
Кога за последно сме били на маса за вечеря?"
Той е най-високо платеният модел в света,
но след почти десетилетие в бизнеса
успехът не е зашеметил Хойт Ричардс.
ТВ шоуто "E!".
Не видяхме завършения монтаж, докато не се излъчи на живо.
Когато Хойт не работи,
той е тук, сред тишината на планините в Северна Каролина.
"E!" се въртеше само около Хойт.
Хойт управлява и строителна компания.
Хойт има бизнеси и осигурява работа на приятелите си.
Това създаде напрежение сред всички нас в групата.
Добре. Няма да те притесняваме повече.
Дейв ръководи всичко това.
Защото трябваше да останеш скромен.
Взе се за голяма работа.
В този контекст на групата
винаги бях много внимателен, като повечето от нас.
Превърнахме се по-скоро в разбито семейство,
което се държеше заради апокалипсиса.
Това е производствения ни офис.
Докато Фредерик беше жив, в много отношения,
определено ме глезеше в известна степен,
което доведе до доста негодувание
у някои от другите членове.
Иронията е, че той все още финансира глупости.
Той тръгваше на път, седмица на Карибските острови,
седмица в Швеция, после в Лос Анджелис.
Когато пътувах, създавах приятелства и отношения
извън групата.
В Лос Анджелис срещнах жена на име Дона.
Беше красива брюнетка и бях много заинтригуван от нея.
И така, започнахме да се виждаме, но беше някак непостоянно.
Аз пътувах много
и успявах да я видя може би един път в месеца и дори по-рядко.
Бях развил истински чувства към нея
и осъзнах, че това, което беше демонизирано през годините,
любовта, всъщност беше приятна.
Чувствам я наистина близка
и тя ме харесва.
Тази връзка с Дона започна да отключва сърцето ми
по начин, който не очаквах.
Правех го тайно. Никой в групата не знаеше.
През 1999 г.
магнитният полюс ще се измести и човечеството ще бъде унищожено.
През 1999 г. групата намаляваше,
а за останалите членове
всеки разчиташе много на другия, за да оцелее.
Ето го тук.
Това са някои мои бележки.
"Операция: "Безопасно място'"
Обсъждахме много
изместването на полюсите след смъртта му.
Една десета от 1% на населението ще бъде спасена.
Ето как планът се реализира.
Нека да ви заведа горе и да ви покажа
какво стои зад операцията.
Трябваха ни хранителни запаси и изолиран живот.
Тайно скривалище. - Малък бункер отдолу, а?
Да. - Тук ще се крием, когато удари бомбата.
Те вярваха, че щеше да има
катастрофично световно явление, което ще промени Земята
и че езерото Лур беше едно от безопасните места.
Имаха имот нависоко в планината с пещери,
където щяха да отидат всички.
КРИЗИСНА СИТУАЦИЯ БЕЗВЪЗВРАТНА ТОЧКА
"Как щеше да се случи? Правилно ли беше времето?"
И тогава разговорът се насочи към оръжия.
НЕЩАТА ЩЕ СТАНАТ НАПЕЧЕНИ
Учехме се да стреляме с оръжие.
Имах пушка и 45-и калибър.
Натрупвахме и осигурявахме най-добрата защита за в бъдеще.
ПРИГОТВЕТЕ СЕ ЗА БИТКА БОРЕТЕ СЕ ДОКРАЙ
И просто бързо се превърна в това.
ТОМПСЪНС ГРО. МАГАЗИН И СКАРА
О, да, имаха доста добър арсенал.
Имаха складови помещения, пълни с всичко за оцеляване,
за да са в безопасност, докато светът се успокои отново.
След това щели да излязат и да помогнат, и да спасят всички.
Аз бях единственото останало момиче,
а приятелят ми седна с мен една вечер и ме попита:
"Всички ще бъдем заедно, за да оцелеем.
И ще е справедливо
ако се съгласиш да правиш секс с другите мъже.
С кого би искала да го направиш?"
Помня, че бях напълно шокирана и ужасена.
Отвърнах: "Сигурно се шегуваш."
Не посочвах имена. Той ми се ядоса.
А аз казах: "Не, никога не бих си и помислила."
Към края смятахме, че ни трябват жени,
за да населят отново планетата, и да възпитат просветени същества.
Това е като лош научнофантастичен сценарий.
С наближаването на хилядолетието
щеше да има всякакви промени на Земята,
като приливни вълни и урагани.
Започнахме да купуваме злато и сребро,
защото това щеше да е единствени източник на пари.
Междувременно летя за Лондон на участие и си казвам,
икономиките не се сриват.
Няма приливни вълни, нито земетресения.
Всичко звучи нелепо,
но част от критичното ми мислене, се завръщаше
и тогава се обърнах към групата с идеята:
"Вие сте тук, в Северна Каролина, като в балон.
Казвам ви, там отвън нищо не става."
Нахвърлиха се върху мен.
В този същия разговор си помислих, че няма как да стане по-лошо.
И вметнах, между другото, виждам се с някого.
Настана пълен хаос.
"Как така, се виждаш с някого?"
Тогава просто казаха: "Трябва да скъсаш с нея.
Ти си егоист и нечестен с нея,
Какви ги вършиш?"
Изкараха го, че съм гадняр спрямо момичето,
защото тя не знае в какво съм замесен.
Казах на Дона:
"Мислех, че искам тази връзка, но реших, че не я искам."
Беше невероятно жестоко и тежко.
Да се отнеса така към нея
изобщо не ми хареса,
а това беше началото на целия този период:
"Трябва да спасим Хойт от самия него.
Явно губи ума си. Няма да оцелее навън.
Трябва да го приберем в Северна Каролина.
Трябва да го заключим и наблюдаваме."
Даваха му всякаква черна работа, за да го научат на смирение.
Трябваше да си лягам първи, а не последен.
Вършех неприятната работа, която никой друг не искаше.
Обадиха ми се и казаха: "Ела в къщата на езерото.
Джон е загазил сериозно."
Влязох в кухнята, там седеше Джон,
седеше много смирен до кухненската маса,
а цялата му глава беше обръсната.
Буквално беше на нула номер.
Казах: "По дяволите, какво се е случило с главата ти?"
А те отвърнаха: "Да, разкажи на Мег какво стана."
Момчетата ми обясниха, че трябва да се преместя в Северна Каролина
и да се откажа от кариерата си.
Чувствах дълбоко в себе си, че не съм готов за това,
но те настояха: "За да не се изкушаваш
да си помислиш, да напуснеш,
ще ти обръснем главата, за да не можеш да работиш."
Спомням си как погледнах в огледалото
и все си мислех,
ако имах коса, вероятно сега щях да съм в Милано
или Париж, с Клаудия Шифър или Синди Кроуфорд,
за по 25 хиляди на ден.
Явно не съм духовен, щом искам да съм там.
Превърнах се в "Плешивата домакиня", както ме наричаха.
Тълкувах това като моя собствена вина.
Ако можех да си извадя главата от задника и да бъда повече като тях,
това нямаше да ми се случва,
но поради някакви недостатъци или друго, което не е наред с мен,
усещам, че те никога няма да се откажат.
Смятах, че никога
няма да стигна нивото им и да бъда такъв, какъвто искат.
Стигнах до момента, когато реших, че не мога повече така
и така, подготвих план за бягство.
Отидох на летището и си тръгнах.
Стигнах до Ню Йорк. Събирах си нещата.
Смятах да остана една нощ, преди да си тръгна.
И, разбира се, те се появяват на вратата ми в Ню Йорк.
Помня, че един от тях седна пред входната врата,
за да ме спре да си тръгна посред нощ.
Спах до прозореца и обмислях да скоча,
но не го направих.
След това ме върнаха обратно в Северна Каролина.
Мисля, че издържах още три или четири седмици.
Казах си, че този път няма да ме хванат.
Няма начин.
Беше уикенда на 4-ти юли...
4 ЮЛИ 1999 г.
...и когато си тръгнах, написах писмо
за момчетата в Северна Каролина, за да знаят, че съм си тръгнал.
"Вече е официално. Напускам.
Всичко, което някога сте казвали за мен, е вярно.
Безнадежден съм и съм пълен егоист. Аз съм най-мързеливият тук.
Пропилях живота си.
Заслужавам да живея с боклуци като мен до края си.
Дейвид, ти винаги си казвал: "Във времената,
когато всичко се разпада, хората показват същността си."
Потръпвам при мисълта за наказанието, което ме чака.
Не предадох Фредерик и всичко, за което се бореше,
но сега всички вие, казвал съм го много пъти,
сте единствените ми истински приятели.
Няма да ме видите повече.
Подпис, "Тъпакът"."
ТЪПАКЪТ
Бях резервирал такси,
което да ме чака в 2:30 часа сутринта,
с надеждата, че по това време всички ще спят.
Имахме две немски овчарки и трябваше да се промъквам тихо,
да не се разлаят кучетата.
Имахме алея с чакъл,
на два километра надолу по склона през гората.
Когато усетих, че вече не ме чуват
се затичах като луд
и изчезнах.
Да, този път повече не се върнах.
Помня, че попитах едно от момчетата: "Къде е Джон?
Не съм го виждала наоколо. Да не се е върнал в Ню Йорк?"
И той каза: "Да, тръгна си. Няма го."
Не ми даваха да говоря за Джон, нито да питам за него.
Тръгнах си и отидох в Калифорния, гледах да съм възможно най-далеч.
Имах около 3 000 долара, но не знаех къде да отида.
1999 г. LOS ANGELES, CA
Спомням си, когато Хойт ми се обади и ми каза,
че е много зле.
Беше наистина изтормозен.
Имам предвид, умът му беше празен.
Беше като права линия - морално, духовно,
точно като зомби.
Казах му: "Виж,
можеш да останеш тук, докато
решиш какво искаш от живота си.
Можеш да останеш при мен, без да се тревожиш за сметки."
Фабио е невероятно лоялен.
Ако си му приятел, това е за цял живот.
Не съм сигурен дали инстинктивно знаеше,
или защото кариерата му отнемаше цялото му време,
но тогава той се държа,
все едно няма нищо.
"Остани при мен, да отидем до фитнес залата.
Не задаваше въпроси.
Не ме попита дори защо нямам коса.
Измислих история за екстремно участие като модел.
Хойт беше изключително успешен модел
и изведнъж беше останал без пари, без нищо.
Тези хора бяха като пирани. Нищо не му оставиха.
Докато бях при Фабио
имах възможност да остана сам и да започна да осмислям
някои свои чувства.
Още мислех: "Може би трябва да се върна."
Хойт беше много открит и честен по темата
и аз бях сигурен, че те ще дойдат.
Накрая животът ти удря шамар
и осъзнаваш, боже, изглежда съм бил подведен.
Казах му: "Виж, през по-голямата част от живота си
хората винаги обвиняват друг.
За танго са нужни двама."
Той беше въвлечен надълбоко,
но беше достатъчно умен да излезе и осъзнае, че е направил голяма грешка
и да се запита какво ще прави сега.
След около година се срещнах с приятел
за обяд някъде в Бевърли Хилс
и салонният управител ме разпозна и каза: "Не сте ли Хойт Ричардс?"
Отвърнах: "Да." А той: "Приятел съм на Дар."
Наистина не знаех какво да отговоря.
И казах: "Моля те, предай на Дар, че живея сам в Лос Анджелис."
Казах си, дано да стигне до него
Надявам се да разбере какво казвам.
След три седмици получих обаждане,
което не разпознах: "Хей, Хойтър, Дар е."
Отвърнах: "Хей, Дар!"
Той казва: "Звъня от терапевта ми.
Терапевтът ми каза да ти се обадя."
Когато най-накрая се срещнахме, му казах:
"Вече никаква Северна Каролина".
Обяснявах, как в Северна Каролина, точно преди да си тръгна,
бях в един бар и се забавлявах,
но когато влязох в колата,
"Уу, уу, уу, уу."
Имахме зареден автомат в колата и не отбихме.
Минахме по алеята към къщата на езерото и паркирахме.
Изскачам от колата. Полицаят беше повикал подкрепления.
Хванаха ме изотзад.
Имаше пътна полиция, шерифи, полиция, сирени светят навсякъде,
а момчетата викаха и крещяха:
"Не им казвай името си!
Не им трябва да знаят нищо."
РЪДЪРФОРД ОКРЪЖЕН ЗАТВОР
Като излязохме под гаранция,
внесохме документи, за които дори не бях наясно,
но бяха същия вид документи, които онези войници
и мъжа от Руби Ридж бяха попълнили, обявявайки на властите:
"Нямате власт над нас, независими сме."
Но наистина си навлякохме яда на целия щат.
Уведомиха адвокатите и частните следователи,
че ни считат за анти-правителствени терористи.
След този случай се събудих и си казах, майната му на това.
Обадих се на родителите си и това беше моят изход от групата.
Бях уплашен до смърт.
Накрая с Дар станахме съквартиранти.
Първите шест месеца се опитвахме да разглобим
цялото ни време във "Вечните ценности".
"Кога беше това?
Какво мислиш, че е ставало? Беше странно, нали?
Какво всъщност беше това?"
Правихме обратен инженеринг на случилото се.
Преразглеждахме нещата, казани от Фредерик.
Вече сме казвали,
и искаме да изтъкнем отново, че тези издания са информация
за широката публика, за предотвратяване
разпространението на култове чрез данни,
вместо страх, вина и суеверие.
Култовете не се спират чрез страх и вина
и суеверие, а само чрез сияйно, блестящо, искрящо универсално познание.
Всеки, който изисква поклон и почитание пред физическа форма,
е инструмент на най-тъмните и дяволски сили на Земята.
Хората от години казваха: "Това е култ.
"Мислиш ли, че има вероятност да е било така?"
Главата ми избухна, така че не можех да чуя Хойт за около минута.
Аз съм против култовете.
Никой да не се опитва да твърди, че съм в култ.
Казах: "Какво знаеш за култовете?" А той: "Ами, нищо."
А аз: "Ами, аз също. Не мисля, че беше култ.
Нека да се опитам да проуча малко."
Най-продаваната книга беше "Борба с култовия контрол на ума".
Има контрол на съзнанието.
Интелигентни, будни хора могат да бъдат заблудени.
Стив Хасан, бивш мунист...
...индоктриниран да извърши ужасяващи деяния.
Казах си: "Това определено е култ."
Обаче получих книгата.
Първите 60-70 страници бяха за това, как беше индоктриниран.
Леле, само името беше друго.
Беше точно моята история...
Това беше важен момент в моя живот.
Имах нужда от това, както се нуждаех от кислород.
Дори да болеше и да беше болезнено, имах нужда от това.
Обадих се на няколко места в Северна Каролина,
"Вие сте в проклет култ. Промили са ви мозъците."
Бях наясно, че щяха да ме игнорират,
но чувството беше страхотно.
Джон ми се обади и ми каза: "Мег, това е култ.
Винаги е било култ."
Помня, че приятелят ми каза:
"Не е култ, ти проклета, дрън-дрън."
Обижда ме по всевъзможни начини
и ми крещи.
Естествено, аз бях в истерия.
Треперя и си мисля, мога ли да се измъкна сега оттук?
Пистолетът на баща ми беше у мен и стрелях с него в тавана.
В момента, в който го направих, си казах: "Мамка му."
Беше като шок.
Когато нещата с Мег се объркаха,
жена ми и аз се намесихме.
Тогава се видя тъмната страна на членовете на Вечните ценности.
Със сигурност заплашваха Мег.
Аз просто не можех, приключих, бях ужасена,
затова си взех багажа и се върнах у дома.
По това време бях напълно разорен,
но винаги имах едно наум,
че имам скъпоценните камъни,
за които платих близо 200 000 долара.
ПЕРЛЕН ПРЪСТЕН В ЛОТУС САПФИРЕН ПРЪСТЕН
Дадох да ги оценят
и всичките шест или седем струваха общо 11 000 долара.
Тогава разбрах, че съм бил измамен.
В Северна Каролина всички още живееха в къща,
за чиято покупка помогнах и аз.
Имаха бизнеси, финансирани от мен.
Много се ядосах и накрая съдих останалите членове.
Ще водя съдебни дела срещу останалите,
всъщност дори не е заради парите,
а заради това, което правят и в което вярват...
Не знаех как ще завърши това,
но адвокатът ми каза:
"Знаеш ли, това ще е истинска битка."
Той беше настървен да си върне,парите,
защото групата в Северна Каролина искаше да продаде къщата на езерото,
искаха да продадат всичко.
Имаха 36 корпорации, което е най-проклетото нещо.
Това просто показва, че нещо намирисва.
ТРАНСФЕРИТЕ НЕ СА БИЛИ ВЪЗМЕЗДНИ
Тръгнахме по следите им, което доведе до посредничество.
Джон Хойт се свърза с мен
и ми каза: "Съдя всички и ще се опитам да взема тези пари.
Ще ми помогнеш ли?"
Мисля, че ме потърси, защото знаеше,
че по онова време водех счетоводството,
за да се съглася, той ми предложи:
"Ще ти дам 10 000 долара, когато всичко приключи."
И така, с Джон отидохме до къщата на езерото.
За първи път виждах къщата на езерото от 13 години насам.
Тогава, мисля, че имаше петима от тях.
Водим разговор с тях,
а от устите им извират само лъжи.
Мисля, че най-тревожно за мен беше, че осъзнавах,
че само преди две или три години
щях да съм от другата страна
и да лъжа като тях.
Всичко беше съмнително, защото бяхме извън световните стандарти.
Имахме друг стандарт.
Стигнах дотам, че казах:
"Вижте, вече не мога да участвам в това."
Напуснах с мисълта, че съм се провалил.
Ето там беше, на онзи имот. Къщата на езерото.
Момчетата си мислеха, че ще си тръгнат с 1 милион долара
от имота и къщата,
но бяха хванати на място.
През 2002 година
техният адвокат се свързал с моя,
така разбрахме, че има шанс всичко да се разреши
и така уредихме делото,
и фактически ликвидирахме активите, свързани с "Вечните ценности",
така "Вечните ценности" престанаха да съществуват.
Можех да се примиря с това.
След това не знаех каква ще е съдбата на момчетата.
В онзи момент всъщност не се и интересувах особено,
просто исках да продължа напред.
559 Р. Т. ХОЙТ ДЖР
Мисля, че за мен най-трудното бе да осъзная, че нараних
доста хора, поемайки по този път.
Не можеш да излекуваш чужди рани, но опитах с искрени усилия
пак да намеря път към семейството си
и когато се върнах,
майка ми се бореше с рака.
Просто ще попитам...
Без да виждам майка си в края на живота й.
Тогава
тя носеше перука,
заради химиотерапията и...
Тя беше много смела.
Нямахме връзка с теб.
Аз бях тази, която осъзна, че си в култ.
Когато Джон дойде,
той се присъедини към всички за Коледа онази година.
Това беше първият път, когато той
имаше възможност да се запознае с жена ми, сина ми и дъщеря ми.
Това е Хелън. Това е Матю.
На Джон му отне време да се върне към старото си аз.
Трудно е за всеки.
Едва ли някой се съвзема бързо.
Добре. Здравей, аз съм Джон Хойт.
Сега съм на 41 години
и толкова ме беше страх да се върна у дома.
Когато болестта на майка ми започна да се влошава,
реших да се грижа изцяло за нея.
По някакъв луд начин бях подготвен за това,
защото минах през това, когато Фреди умираше.
Тя каза само, че ме обича.
И че разбира.
Много съм благодарна на Бог.
Мисля, че молитвата помогна.
Ти се върна у дома.
Не я бях виждал 12 години.
Тя продължи: "Чувствах,
че все едно си в затвор."
Успях да й кажа,
че молитвите й са били чути и това наистина е помогнало.
Чувствах се зле.
Пропуснах сватби и дипломирания.
Винаги ме канеха,
но разочаровах всички.
Това просто е време, което не можеш да върнеш, но...
...болестта на майка ми ми даде шанс
да докажа на семейството си,
че се върнах.
За мен сега е изключително
да погледна назад с перспективата,
че на 16,
отивайки на плажа да се видиш с приятели
може да те отведе до това да се озовеш в култ.
Лятото живея в Нантъкет
и много хора ме посещават.
Имам предвид, те са от...
Днес възстановяването ми е свързано не само с това, да си простя,
но и да се образовам как се случи това
и как мога да посоча на другите
някои червени лампички, за които да внимават и за които не знаех.
Хойт, как това наподобява поведението на други култове?
Ти не влизаш в култ. Никой не ти казва, че е култ.
Това е капан.
Колкото повече говорех за "Вечните ценности" и особено Фреди,
хората започват да проиграват версия на тази история
в техния живот и си казват: "Я чакай,
наподобява отношенията с баща ми
или майка ми, шефа ми, треньора ми."
Бях само на 16, измислях си доста неща в живота.
Човекът, от когото очакваш любов и одобрение,
по някакъв начин злоупотребява с теб и те контролира.
В хилядите разговори, които съм водил,
всъщност не съм срещал никой
който е нямал подобна връзка.
Несъзнателно вербувах хора. Това правех.
Има много хора,
за които аз съм отговорен, че съм ги запознал
с Фреди и "Вечните ценности".
Това е нещо, с което трябва да живея.
Едва наскоро приех обаждането на Хойт.
Трябва да призная,
налях си чаша ирландско уиски
и го изпих.
След това приех обаждането.
Добре си поговорихме.
Той показа разкаяние и му казах,
че това, на което съм била жертва или че някой ме е наранил,
това не ме определя.
Да се забъркам в култ
и да съм една от жертвите на Фреди определено не е моята история.
ПРЕЗ 2002 ДЖАКИ СТАВА ПЪРВАТА ЖЕНА, ИЗКАЧИЛА САМА "НОСА" НА ЕЛ КАПИТАН
Това ми се случи,
но се научих да внимавам с грешките и продължих да рискувам
и да не спирам да предизвиквам себе си.
Говорейки с Хойт осъзнах колко е чувствителен.
Оценявам това, което прави, образовайки хората.
За жалост, контролът над ума действа върху всеки, ако е възприемчив.
Няма да разбереш откъде ти е дошло.
Идеята за култа не е нова.
Политическите системи използват тези начини.
Религиозните ни системи също ги използват.
Използват се най-първичните ни страхове.
Когато бях във "Вечните ценности",
поглеждахме към други групи и казвахме: "Това определено е култ."
Н. ПР. ДЖИМ ДОУНС ЛИДЕР НА КУЛТ
Но ние никога не гледахме на себе си по този начин.
С мен са четирима Вечни спътника,
които познавам откакто бяха на 16.
Джон Хойт, който току-що завърши университета в Принстън.
Не е лесно да се върнеш към първата среща с Фреди
или някой от групата и да си кажеш:
"Да, преметнаха ме." и да преобразуваш живота си наново.
Това беше човек от Бруклин,
който излъга кой всъщност беше, излъга за това, което правеше.
Той каза, че е сирак,
но майка му е била жива доскоро, мисля до 2023 година.
Горкия Фред, сериозно го натопиха.
Фредерик беше мила душа, и никога не е бил мошеник.
Не е имало култ нищо такова.
Това е истината.
ГЛАСЪТ НА ДОРОТЕА КАРОЛ МАЙКАТА НА ФРЕДЕРИК
Когато хората се срещат с Джон,
първото нещо, което казва, е: "Аз бях в култ."
Зная какво аз чувствах и научих от "Вечните ценности"
и това не беше моята крайна точка.
Това беше отправната точка за моето духовно пътешествие.
Затова искам да защитя човека, който мислех, че Фредерик беше
и е и това, което съм научил от Фредерик.
Когато мисля за "Вечните ценности", честно казано,
дори не знам дали наистина наричам това култ, все пак.
Не забравяйте,
че Фредерик ми беше приятел.
Когато ме отделиха от него и бях оставен да се оправям сам,
ми беше 100 пъти по-зле.
"ВЕЧНИТЕ ЦЕННОСТИ" ВЪЗГЛЕДИ...
Може би, ако бях завършил учението докрай,
можеше да постигна нещо велико.
Кой е
преживява тази телевизионна програма, в този момент?
Фреди би бил във възторг от това в момента.
Във възторг, защото не би видял нищо особено лошо в това.
Той би се радвал на факта, че е запазил мястото си.
Хората все още говорят за него, толкова години по-късно.
Животът ми определено е луда сапунена опера.
Ако седнете и си представите
всичко случило се, докато гледате тв програма,
всеки отвън, който ме слуша, би си помислил,
че казвам този - това, манипулирам онзи да направи онова.
Това е най-ценното послание на "Вечните ценности" за всички вас.
Ако не можете да се обичате безусловно, всички сте измамници.
Във "Вечните ценности" сме евреи, мюсюлмани, християни, будисти, хиндуисти.
Обичаме се и работим заедно.
Опитваме се да ви кажем, че и вие го можете.
Искам да кажа, това имаме тук. Това е, което имаме. Пълноценна любов.
И в това вярвахме.
Мисля, че Фреди беше много увреден.
Не смятам, че разбираше любовта.
Заради това
имаше много жертви около него.
Но не мога да се върна и да кажа: "Ами добре,
промиха ми мозъка, затова аз нямам вина."
Отговорен съм за всичко казано от мен,
всичко, което направих, изтезанията, в които участвах
или наблюдавах, без да направя нещо, докато ставаха.
Носиш много срам и много неудобство.
Научих, че обратното на срама
е уязвимостта.
Начинът, по който изразяваш тази уязвимост,
е да разкажеш историята си и да я приемеш.
Неприятните неща също. Просто да разкажеш историята.
ДЖОН АНДРЕАДИС ОТКАЗА ИНТЕРВЮ
ДЕЙВИД СИЙМЪН И ФРИЦ ДИЙКМАН НЕ ОТГОВОРИХА
НА ВЪПРОСИ ОТНОСНО СМЪРТТА НА ФРЕДЕРИК
ДНЕС ХОЙТ РИЧАРДС Е АКТЬОР, ПИСАТЕЛ, ФИЛМОВ ПРОДУЦЕНТ И ПОДКАСТЪР.
ХОЙТ СЪЩО РАБОТИ КАТО КОНСУЛТАНТ ЗА ИЗЛИЗАНЕ ОТ КУЛТОВИ ОТНОШЕНИЯ.
ХОЙТ И ДОНА ПОНАСТОЯЩЕМ СА СГОДЕНИ И ЩЕ СЕ ЖЕНЯТ.
Субтитри: Анелия Желева TransPerfect Media