Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
‫שלוש, שתיים, אחת. קדימה!‬
‫ניצחתי!‬
‫בואי נעשה את זה שוב.‬
‫בסדר.‬
‫אני בטוחה שאנצח הפעם.‬
‫- כעבור 20 שנה -‬
‫- מותק, תתקשרי אליי. אני רוצה לדבר איתך. -‬
‫- אני רוצה לדבר איתך. -‬
‫לוסיה, את מתכתבת בטלפון בזמן השיעור?‬
‫רות, מותק, תתקשרי אליי. בסדר?‬
‫העדכון האחרון בנוגע לאלחנדרו הואלבה,‬
‫הילד בן התשע שנעלם ב-23 באוקטובר.‬
‫קבוצות של מתנדבים,‬ ‫בעיקר שכנים מהעיירה מיירס,‬
‫משתפים פעולה עם המשמר האזרחי בחיפושים‬
‫שעד כה לא הניבו תוצאות.‬
‫הרשויות הקצו מספר טלפון מיוחד...‬
‫- מתקשר...‬ ‫רות -‬
‫שכל אזרח יכול להתקשר אליו...‬
‫אלחנדרו!‬ ‫-אלחנדרו!‬
‫...כדי לספק מידע‬ ‫על המקרה באופן אנונימי לחלוטין.‬
‫המספר הוא 984-555-6704.‬
‫ועכשיו, לחדשות אחרות.‬
‫שיעור התעסוקה ברבעון האחרון...‬
‫- אמונות -‬
‫- אימא -‬
‫היי, הכול בסדר?‬
‫כן, אני בסדר.‬
‫אני יודעת מה את צריכה.‬
‫לא, אנחנו לא יוצאות הערב.‬
‫בסדר, לא משנה.‬
‫לחיים!‬ ‫-לחיים!‬
‫- אימא‬ ‫רות, בבקשה. תתקשרי אליי. זה חשוב. -‬
‫הכול טוב?‬
‫כן.‬
‫עוד שניים!‬
‫את נראית נהדר.‬ ‫-אוי, לא!‬
‫דווקא כן.‬ ‫-פאק!‬
‫מה השעה?‬ ‫-כן, יש אור בחוץ, אז...‬
‫אני לא יודעת.‬ ‫-נכון!‬
‫שבע? שמונה?‬ ‫-זה לא היה אמור לקרות, רות.‬
‫אני יכולה לשתות קפה עכשיו.‬
‫קפה גדול עם חלב, בבקשה.‬
‫ככה אומרים את זה?‬ ‫-כן.‬
‫יופי.‬ ‫-אוי, פאק.‬
‫אני הולכת להביא משהו לאכול.‬ ‫-כן.‬
‫מה העניין?‬ ‫-רות...‬
‫זאת אימא.‬
‫מה?‬ ‫-אימא נפלה.‬
‫מה? היא מה?‬
‫איפה היא נפלה?‬
‫אימא מתה, רות.‬
‫קריאה אחרונה לנוסעים בטיסה 817 למדריד.‬
‫אנא המשיכו לשער העלייה למטוס.‬
‫קריאה אחרונה...‬
‫- דחוף‬ ‫נעדר -‬
‫לנוסעים בטיסה 817 למדריד.‬
‫הוא יצא לרכיבה על האופניים‬ ‫כמו בכל יום אחר הצהריים,‬
‫אבל שעות חלפו, והוא לא חזר.‬
‫ו... הוא עדיין לא חזר.‬
‫אנחנו יודעים שהוא שם בחוץ.‬ ‫אם מישהו יראה אותו, בבקשה...‬
‫אם הילד הזה לא הופיע עד עכשיו...‬
‫איזו טרגדיה. כל העיירה בהלם.‬
‫הם יוצאים לחפש אותו כל יום,‬ ‫אבל אני לא חושב שיש הרבה תקווה.‬
‫תודה.‬ ‫-על לא דבר.‬
‫מה קרה?‬
‫אנחנו צריכים להיות חזקים.‬
‫אני במיוחד.‬
‫מה המשמר האזרחי עושה כאן?‬
‫בסדר. תודה, קרלוס.‬
‫חבר'ה, אני מצטער, אבל...‬
‫גם אם זו הייתה תאונה מצערת,‬ ‫אנחנו צריכים לתעד את מה שקרה.‬
‫אז מה קרה?‬
‫היא החליקה במקלחת.‬
‫מתברר שהיא שתתה.‬
‫בלתי אפשרי.‬
‫סליחה?‬ ‫-לא.‬
‫היא לא... אימא שלי לא שתתה.‬
‫היא שתתה לאחרונה.‬
‫היא שתתה.‬
‫רות, נראה שאימא שלך, בסביבות חצות,‬
‫עלתה למעלה לחדר האמבטיה כדי להתקלח.‬
‫שנעלה למעלה?‬
‫בהחלט.‬
‫אבא שלך היה למעלה, בעליית הגג,‬
‫ושם לב שאימא שלך מתעכבת שם.‬
‫קראתי לה והיא לא ענתה,‬ ‫אבל שמעתי את המים זורמים, אז...‬
‫נאלצתי לפרוץ את הדלת.‬
‫היא הייתה... חסרת תנועה.‬
‫היא לא נשמה.‬
‫אנחנו מאמינים שכשהיא החליקה,‬
‫היא נפלה על דלת המקלחון והיא התנפצה.‬
‫הראש שלה נחבט ברצפה ו...‬
‫טוב, המוות היה מהיר.‬
‫מצטער, אסור לך לגעת בשום דבר בינתיים.‬
‫סליחה, פשוט...‬
‫אימא שלי מעולם לא נעלה את הדלתות.‬
‫היא לא אהבה את זה.‬ ‫היא אסרה עליי לנעול אותן.‬
‫היא נזפה בי קשות כשהייתי נועלת.‬
‫מותק.‬
‫זה נשמע כאילו‬ ‫אנחנו מדברים על מישהי זרה, לא?‬
‫רות.‬
‫אני לא מזהה אותה.‬
‫לא היית כאן כמעט שנתיים.‬
‫איך את מצפה להכיר אותה?‬
‫סבלנות.‬ ‫-סבלנות. אין לנו ברירה.‬
‫בדיוק אמרתי לאבא שלך‬
‫שיש עוד ניירת והליכים שגרתיים.‬
‫נו, את יודעת איך זה.‬
‫אבל ברגע שנקבל את דוח הרעלים‬
‫ונוודא שהכול תקין,‬
‫הגופה תהיה זמינה להלוויה, לאשכבה וכן הלאה.‬
‫אני מקווה שזה לא יתעכב.‬
‫בינתיים, אם תצטרכו משהו, אני כאן, בסדר?‬
‫בוא נלך.‬
‫מרטין, אתה יודע איפה למצוא אותי.‬
‫שוב תודה.‬ ‫-על לא דבר.‬
‫המשך יום טוב.‬ ‫-המשך יום טוב.‬
‫- לה קאסה אזול -‬
‫- סיידר -‬
‫אם תצטרכי משהו, את יודעת איפה אני.‬
‫אבא.‬
‫קרה משהו אתמול?‬
‫למה את שואלת?‬
‫כי אימא התקשרה אליי.‬
‫כמה פעמים.‬
‫היה לי יום רע ולא עניתי.‬
‫והיא גם שלחה לי הודעות.‬
‫מה היא כתבה?‬
‫שהיא צריכה לדבר.‬
‫רבנו קצת.‬
‫למה?‬
‫כי הפריע לי שהיא שתתה.‬
‫אני חושב שזו הסיבה‬ ‫שהיא נעלה את עצמה בחדר האמבטיה.‬
‫כדי שהיא תוכל להמשיך לשתות בלי שאגיד כלום.‬
‫אבל הכוס שלה הייתה למטה.‬
‫מה?‬
‫הכוס שלה. היא לא לקחה אותה איתה.‬ ‫היא השאירה אותה למטה.‬
‫היא בטח שכחה אותה. היא הייתה שיכורה.‬
‫מה זה משנה?‬
‫זה משנה. זה משנה, אבא.‬
‫היא התקשרה אליי ולא עניתי.‬ ‫רציתי להתקשר אליה היום.‬
‫התכוונתי להתקשר אליה היום, ועכשיו...‬
‫רות, אני יודעת שאת לא אוהבת לדבר בטלפון.‬
‫אבל אם אני מתקשרת או מסמסת לך,‬ ‫זה בגלל שזה חשוב.‬
‫אל תדאגי, אני לא אנדנד לך‬ ‫שתחזרי הביתה בזמן הקרוב.‬
‫אני יודעת שהטיסות יקרות וכל זה.‬
‫זה בנוגע לאבא שלך, רות.‬
‫אבא שלך הוא לא הגבר שהכרת.‬
‫אבא שלך הוא... הוא אדם אחר.‬
‫כבר זמן מה.‬
‫לא רציתי לספר לך כדי שלא תדאגי.‬
‫אבל...‬
‫סליחה.‬
‫חשבתי ששמעתי אותו מגיע.‬
‫רות.‬
‫אבא שלך...‬
‫אבא שלך מפחיד אותי.‬
‫הוא מסתגר כל היום בעליית הגג.‬
‫אני לא יכולה להסביר לך עכשיו, אבל...‬
‫אני חוששת שיום אחד הוא יעשה משהו מטורף.‬
‫תתקשרי אליי, בבקשה.‬
‫אני אוהבת אותך.‬
‫- המשמר האזרחי‬ ‫אין כניסה -‬
‫אבא?‬
‫ישנת טוב?‬
‫הן קצת רכות. כמו שאת אוהבת, נכון?‬
‫בבקשה.‬ ‫-תודה.‬
‫רוצה עוד משהו? קצת מיץ?‬
‫לא, אני לא רעבה במיוחד.‬
‫אני יכולה לעזור לך במשהו היום?‬
‫לא, אל תדאגי.‬
‫לא נוכל לעשות הרבה‬ ‫עד שנקבל אישור מהמשמר האזרחי.‬
‫אני יכולה לעשות קניות.‬
‫או שאוכל לעזור לך בחממה.‬
‫הזנחתי את החממה לאחרונה.‬
‫למה?‬
‫הייתי עסוק.‬
‫אתה בפנסיה, אבא.‬
‫אנחנו מפסיקים להיות בני אדם‬ ‫כשאנחנו בפנסיה או מה?‬
‫תאכלי.‬
‫אתמול בלילה שמעתי את קולה של אימא שלך.‬
‫בחלום או...?‬
‫לא.‬
‫בטלפון שלך, אני מניח.‬
‫היא שלחה לך הודעה?‬
‫לא, אלה היו הודעות קוליות ישנות.‬
‫את בטוחה?‬
‫למה?‬
‫אני אבא שלך, מותק.‬ ‫אני יודע מתי את משקרת לי.‬
‫אז הייתי שמחה אם היית קולט את הרמז‬
‫כשאני לא רוצה לדבר על משהו.‬
‫למה את לא מספרת מה היא אמרה לך?‬
‫כי זה היה בינינו, אבא.‬
‫כן, נכון. כרגיל.‬
‫חלילה שיהיה לי חלק בעולם שלכן.‬
‫תמיד רבתן, אבל ברגע שניסיתי להתערב,‬
‫הייתן נסגרות ומשאירות אותי בחוץ.‬
‫זה לא סיפור גדול.‬
‫טוב, זה נגמר עכשיו, מותק.‬
‫מעכשיו אסור שיהיו סודות בינינו.‬
‫אימא שלך איננה. את מבינה?‬
‫כן, אבא.‬
‫תודה רבה.‬
‫רות.‬
‫הסמל מהמשמר האזרחי התקשר.‬
‫הפתולוג סיים. הם מחזירים לנו את אימא.‬
‫לא מצאו שום דבר חריג?‬
‫מה הם היו אמורים למצוא?‬
‫היא שתתה ונפלה. זהו זה.‬
‫אפשר לעזור לך?‬
‫אין צורך, מותק.‬
‫אבא! תן לי לעזור לך.‬
‫אני לא זקוק לעזרתך.‬
‫תן לי.‬
‫בואי נתחרה בשחייה. נראה מי ינצח.‬
‫עדיף סתם לעשות כמה בריכות, לא?‬
‫זה לא יהיה הוגן.‬
‫אי אפשר להתחרות בבתולת ים במים.‬
‫בתולת הים הזאת קצת חלודה.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫זורק את הזבל הזה.‬
‫אלה הקרמים של אימא.‬
‫זבל.‬
‫והחלאות לוקחים על זה הון תועפות.‬
‫אתה מקלל הרבה לאחרונה, נכון?‬
‫הבני זונות האלה הורסים לאנשים את החיים‬ ‫ואז לוקחים את הכסף שלהם.‬
‫על מי אנחנו מדברים?‬
‫תעשיית התרופות.‬
‫את יודעת מה הן עשו בארצות הברית?‬
‫הם גרמו לחצי מהמדינה להתמכר למשככי כאבים.‬
‫שלא לדבר על פנטניל.‬
‫הם מסממים אותם,‬ ‫מרוששים אותם, והופכים אותם לזומבים.‬
‫איך זה קשור לקרמים של אימא?‬
‫את יודעת איך הם מכינים אותם?‬ ‫הם עושים ניסויים בבעלי חיים.‬
‫אני יודעת.‬
‫ובבני אדם.‬
‫בני אדם?‬
‫בילדים.‬
‫בילדים כמו אלחנדרו.‬
‫לא שמעת?‬
‫אי אפשר שלא לשמוע על זה.‬
‫הוא נעלם כאילו בלעה אותו האדמה.‬
‫ותנחשי מי הגיע לאזור לאחרונה?‬
‫המטה הראשי של חברת תרופות אמריקאית גדולה.‬
‫איזה צירוף מקרים.‬
‫אין צירופי מקרים, מותק.‬
‫אני יכול לשלוח לך קישורים.‬
‫יש אלפי סרטונים, כתבות,‬ ‫אנשים שנאבקים לחשוף את זה.‬
‫אבא.‬
‫טוב.‬
‫אני לא יודע למה אני מופתע.‬
‫את בדיוק כמו אימא שלך.‬
‫שלום, סמל. מה שלומך?‬
‫אני רות, בתו של מרטין.‬
‫אבא שלי אמר לי שקיבלתם את דוח הפתולוג‬
‫ושהוא קובע שזו הייתה תאונה.‬
‫נכון.‬ ‫-כן.‬
‫טוב, אני... תגיד לי אם אני מגזימה,‬ ‫או אם זה לא במקום,‬
‫אבל רציתי לדעת אם יתאפשר לי...‬
‫לראות את הדוח בעצמי.‬
‫או...‬
‫או את התמונות או משהו, כי...‬
‫טוב, פשוט, אני רוצה לדעת בדיוק...‬
‫מה קרה.‬
‫ו...‬
‫הלו?‬
‫את רוצה לראות עותק של הדוח?‬
‫כן, אם זה אפשרי. אני אשמח.‬
‫אין בעיה.‬
‫טוב.‬
‫- תתעוררו -‬
‫מה החומר הזה בדיוק?‬
‫אדרנוכרום מופק באמצעות‬ ‫שחרור אדרנלין בדמם של ילדים.‬
‫ילדים נחטפים.‬
‫ואז מטילים עליהם אימה, מענים אותם,‬
‫והם עוברים זוועות‬ ‫כדי להציף את דמם באדרנלין.‬
‫האליטות צורכות אותו כסם שמחזיר את הנעורים.‬
‫כמובן, אלה שעשירים מספיק.‬
‫ולכאורה, הוא מעורבב עם סם מוכר אחר.‬
‫אכן. פנטניל.‬
‫פנטניל, שדרך אגב, מגיע מאוקראינה.‬
‫איזה צירוף מקרים.‬
‫הכול מחובר.‬
‫למה אין לנו עוד מידע על הנושא המחריד הזה?‬
‫כי התקשורת לא רוצה שהאמת תתגלה.‬
‫רק מעטים מבינינו יודעים את האמת.‬
‫אני מצטערת.‬
‫שלום, סבתא.‬
‫שלום, מותק.‬
‫היי, מותק. מה שלומך?‬
‫איזה אסון.‬
‫מה שלום אבא שלך?‬
‫כמו כולנו. בהלם.‬
‫תודה.‬
‫לא אכלתי כלום כבר יומיים.‬
‫אני מדמיין את אימא שלך שוכבת על הרצפה ו...‬
‫אני לא מבין איך דבר כזה קרה.‬
‫גם אני לא מבינה.‬
‫ידעת שהיא שתתה?‬
‫כן.‬
‫אימא שלך לא הייתה בסדר לאחרונה.‬
‫היא הרגישה מדוכדכת. עצובה.‬
‫לא ידעתי שום דבר.‬
‫אני לא יודע.‬ ‫זה ממש מוזר בשבילי לדבר איתך על זה.‬
‫במיוחד בזמן עבר.‬
‫אתה חושב שזה היה בגלל אבא?‬
‫תראי, אבא שלך...‬
‫אל תזכירי את אבא שלך,‬ ‫כי אבא שלך... מתנהג מוזר.‬
‫מי יודע? אולי הפרישה...‬
‫סביר להניח שהיא לא עושה לו טוב.‬
‫וגם המגפה.‬
‫היא הייתה קשה לו ולכולם.‬
‫ידעת שנאלצנו לקחת את אימא שלך‬ ‫להתחסן בחשאי?‬
‫היא דאגה כל כך.‬
‫היא חששה שהוא יגלה.‬
‫היא לא ידעה איך הוא יגיב לזה.‬
‫אבל אתה...?‬
‫לא יודעת, אתה חושב ש...‬
‫שהם התווכחו, או שהוא נהיה אלים או משהו?‬
‫אולי הוא...‬
‫אני לא ממש יודע.‬
‫את יודעת שאימא שלך‬ ‫לא סיפרה לי הרבה, לא לי ולא לאחרים.‬
‫בבקשה.‬
‫עותק של הדוח.‬
‫יש שם צילומים של הגופה על הרצפה.‬
‫אני במקומך לא הייתי מסתכל עליהם.‬
‫- דוח פתולוג -‬
‫- סיבת מוות משוערת:‬ ‫פגיעת ראש קשה עקב נפילה -‬
‫רות, אני כל כך מצטערת.‬
‫משתתפת בצערך.‬
‫היא קרעה אותנו.‬
‫כל היום שחינו בריכות שלמות.‬
‫היא הייתה קשוחה, אבל אהובה מאוד.‬
‫היא התגעגעה אלייך מאוד.‬
‫טוב.‬
‫סליחה, אתן יודעות עם מי אבא שלי מדבר?‬
‫האיש הזה? הוא חלק מצוות החיפוש שלו.‬
‫איזה חיפוש?‬
‫אולי לא שמעת, אבל נעלם כאן ילד.‬
‫השכנים הקימו צוותים שיבצעו חיפושים אחריו.‬
‫זה מריאנו, המפקד החדש.‬
‫לואיס מהמוסך.‬
‫וזה אלפונסו, רופא המשטרה.‬
‫מה?‬
‫את יודעת, הרופא...‬
‫איך קוראים לזה?‬
‫הפתולוג.‬
‫סלחו לי.‬ ‫-כמובן.‬
‫"אלפונסו."‬
‫- הפתולוג אלפונסו גרסיה מרין -‬
‫לוסיה היקרה, שאלוהים ישמור עלייך.‬
‫אנחנו נתגעגע אלייך.‬
‫במיוחד בעלך ובתך.‬
‫הם לא לבד.‬
‫האל יהיה איתם עד שהם יפגשו אותך שוב.‬
‫האמונה הכרחית ביותר בזמנים כאלה.‬
‫חשוב ביותר להאמין שמישהו ממתין לנו...‬
‫אבא, מי האישה שעומדת שם ליד העמוד?‬
‫אנחנו נזכרים באלוהים רק...‬
‫אין לי מושג.‬
‫אבל אנחנו נזכרים...‬
‫היא הייתה גם אצלנו בבית. בטקס האשכבה.‬
‫כמה יתומים הם חסרי האמונה.‬
‫או הסוגדים לאלילי שקר.‬
‫או אלה הנותנים לעצמם‬ ‫ללכת שולל אחר אמונות מופרכות‬
‫בחיפוש אחר מי יודע מה.‬
‫למה אנחנו צריכים להקשיב לכל השטויות האלה?‬
‫לנביאי השקר, לתגרני המקדש,‬
‫ולנאורים בעיני עצמם,‬
‫אלוהים אומר:‬
‫אני הדרך.‬
‫והאמת.‬
‫והחיים עצמם.‬
‫ארון!‬
‫ארון?‬
‫רות.‬
‫שנים לא התראינו.‬
‫כן.‬
‫אתה עדיין מוכר?‬
‫אנסה למצוא משהו, אבל רק כי זה בשבילך.‬
‫אני כבר לא מתעסק בזה.‬
‫התקדמתי בחיים.‬
‫אני עובד בניקיון.‬
‫טוב.‬
‫קחי.‬
‫תודה.‬
‫סליחה, רציתי לבוא להלוויה.‬
‫אבל אימא שלך לא סבלה אותי,‬ ‫אז לא היה לי נעים.‬
‫אבל עכשיו אני מתחרט.‬
‫הרי לא הולכים להלוויות למען המתים,‬ ‫אלא למען החיים שנותרו מאחור.‬
‫הייתי אסיר תודה‬ ‫לאנשים שבאו להלוויה של אבא שלי.‬
‫אל תדאג.‬
‫אימא שלי לא ממש הייתה מעריצה שלך.‬
‫היא הייתה צריכה להאשים מישהו‬ ‫בכך שהבת שלה איבדה את הדרך.‬
‫על מה אתה מדבר? אני לא אבודה.‬
‫אבל החיים שלי כבר לא מתנהלים בקו ישר.‬
‫זה ממש פיוטי.‬
‫לא, ברצינות.‬
‫אני מבין למה אימא שלך‬ ‫שנאה את החבר שגרר אותך לעשן מריחואנה.‬
‫חבר?‬
‫טוב, יזיז. בסדר? יזיז.‬
‫אני חושב שהיא לא אהבה גם את זה.‬
‫אבל אבא שלך תוקע בי מבטים של שנאה לאחרונה.‬
‫למה?‬
‫לא יודע. הוא היה פחות מפחיד‬ ‫כשהוא היה במשמר האזרחי.‬
‫כשהיינו נפגשים, הוא היה מציע לי‬ ‫עבודות אבטחה או משהו.‬
‫משמרות קצרות, כסף טוב.‬
‫אבל מאז שהתחלתי לעבוד ב"סרטיקס"...‬
‫זו חברת התרופות החדשה?‬ ‫-כן.‬
‫זה לא שהוא לא אומר שלום.‬ ‫זה כאילו שהוא רוצה להרוג אותי.‬
‫מה?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫יכול להיות שאבא שלי איבד את זה,‬
‫אבל כרגע אני זאת שמשתגעת.‬
‫הוא מתנהג מוזר, מבין?‬
‫שונה.‬
‫אז?‬
‫אפילו חשבתי שאולי...‬
‫גם אני לא כמו שהייתי לפני כמה שנים.‬
‫לא השתנית.‬
‫לעזאזל.‬
‫למה?‬
‫ניצחתי את סרטן המעי הגס. מה תגידי?‬
‫לא יודעת. לא היה לי מושג.‬
‫כן, טוב, לא דיברנו הרבה זמן.‬
‫לא רציתי לספר לך במייל.‬
‫השקית הקטנה הזאת‬ ‫בהחלט שינתה קצת את חיי, אבל...‬
‫יש ימים שהיא נראית‬ ‫כמו הסיוט הכי גדול בעולם.‬
‫ויש ימים שאני אסיר תודה עליה.‬
‫כי זו תזכורת‬ ‫לכך שהייתי קרוב למוות, וזה לא קרה.‬
‫זה תמיד גורם לי לרצות לחגוג.‬
‫באמת?‬
‫מה?‬
‫פשוט עכשיו, עם השקית עליי...‬
‫מה? אתה לא יכול לעשות את זה?‬
‫אני לא יודע. אני באמת לא יודע.‬
‫לא שכבתי עם אף אחת מאז שזה קרה.‬
‫למה?‬
‫זה לא גורם לי להרגיש מושך במיוחד.‬
‫אם לומר את האמת.‬
‫אתה שווה יותר מאי פעם.‬
‫באמת?‬
‫- סרטיקס‬ ‫ארון דיאז בואנו -‬
‫תראי את הבניין הענק הזה.‬
‫כאן אני עובד.‬
‫זה היה ערב כיפי.‬
‫שמור על עצמך.‬ ‫-גם את.‬
‫- חברת התרופות סרטיקס -‬
‫מה אתה עושה?‬
‫את לא רואה?‬
‫כל כך מהר?‬
‫עדיף לסיים עם זה בהקדם,‬ ‫כדי שנוכל להמשיך הלאה.‬
‫ואז תוכל לחזור לעליית הגג, נכון?‬
‫מה אתה עושה שם למעלה, אבא?‬
‫קורא. אני צופה בסרטונים. אני מתעדכן.‬
‫זה מה שכולם צריכים לעשות.‬
‫ואתה צריך לנעול את עצמך בשביל זה?‬
‫אני לא אוהב שאנשים מתערבים בעניינים שלי.‬
‫גם את היית כזאת.‬
‫הכרחת אותנו לשים מנעולים בכל הבית המזוין.‬
‫"הבית המזוין"?‬
‫כן.‬
‫הייתי נערה מתבגרת, אבא. בניגוד אליך.‬
‫מעולם לא דיברת איתי ככה.‬
‫אולי זה מה שהיית צריכה, מותק.‬
‫קצת אמת בפנים.‬
‫אני לא מזהה אותך.‬
‫אבל את לא השתנית.‬
‫אפילו את ההלוויה של אימא שלך‬ ‫היית חייבת לעזוב באמצע.‬
‫תודה.‬
‫- רות ארסה -‬
‫- מרטין א. דומינגז -‬
‫- תהליך חמצון‬ ‫אדרנלין - אדרנוכרום -‬
‫רות, חשבתי שאולי‬ ‫תרצי לשמור את הטלפון של אימא.‬
‫הוא כמעט חדש.‬
‫ושלך בבירור לא.‬
‫תודה.‬
‫בחיי, הוא יקר.‬
‫כן.‬
‫זה ממש הפריע לה.‬
‫היא שאלה אותי למה הוצאתי כל כך הרבה כסף.‬
‫הכול הפריע לה.‬
‫ממתי?‬
‫בהתחלה היא כעסה עלייך, כי עזבת.‬
‫כי לא סיימת את הלימודים.‬
‫כי היית אי שם, ורק אלוהים במה התעסקת.‬
‫אבל מה הטעם לכעוס על מישהי שבכלל לא כאן?‬
‫אני היחיד שעמד לה מול העיניים.‬
‫היחיד שאפשר להאשים אותו בכול.‬
‫היא האשימה אותי שלא הייתי מספיק קשוח איתך.‬
‫תמיד קל יותר להאשים מישהו אחר.‬
‫זו הייתה תקופה קשה מאוד.‬
‫אבל אל תדאגי.‬
‫אני מרגיש הרבה יותר טוב עכשיו.‬
‫אני הולך.‬
‫אבא.‬
‫יש לך את הסיסמה של הטלפון?‬
‫את לא צריכה אותה.‬ ‫ביצעתי איפוס להגדרות היצרן אתמול.‬
‫וכל מה שהיה עליו?‬
‫אימא שלך מתה.‬
‫למה שהיא תצטרך את מה שהיה עליו?‬
‫למה שאת תצטרכי?‬
‫אני?‬
‫אני לא.‬
‫לא משנה.‬ ‫-ברור.‬
‫אתה חושב שתוכל‬ ‫למצוא משהו מהמידע שהיה בפנים?‬
‫אני יכול לנסות לשחזר את מה שהיה בענן.‬
‫אבל בחנות שבעיר בטח יעשו את זה טוב יותר.‬
‫כולם בעיר מכירים את אבא שלי.‬
‫אז מה?‬
‫רות, מה קורה, לעזאזל?‬
‫הוא מסתגר כל היום בעליית הגג.‬
‫אני לא יכולה להסביר לך עכשיו, אבל...‬
‫אני חוששת שיום אחד הוא יעשה משהו מטורף.‬
‫בגיל של אבא שלך‬ ‫משהו מטורף יכול להיות כל דבר, רות. כל דבר.‬
‫גירושים. או לקנות מכונית עם גג נפתח.‬
‫אבל היא אמרה שהיא מפחדת, ארון.‬
‫אימא שלי לא פחדה משום דבר.‬
‫כן.‬
‫אבל לא ראית אותה הרבה זמן.‬
‫אני יודעת. אבל היא אימא שלי.‬
‫היא הייתה הולכת לשירותים‬ ‫ומשאירה את הדלת פתוחה.‬
‫היא לא אהבה דלתות סגורות‬ ‫והיא לא אהבה סודות.‬
‫ואני בטוחה שהיא לא אהבה‬ ‫את זה שאבא שלי מסתגר בעליית הגג.‬
‫אולי היא נכנסה לשם וראתה משהו?‬
‫משהו שאבא שלי לא רוצה שאף אחד יראה.‬
‫הם התווכחו ולכן היא התקשרה אליי.‬
‫אולי בגלל זה הרגו אותה?‬
‫חכי, רות. בואי נראה...‬
‫דיברת עם המשמר האזרחי?‬
‫כל המשמר האזרחי הם חברים של אבי.‬
‫כלומר, אני לא יודע.‬
‫אתה חושב שאני מדמיינת?‬
‫לא, אני לא יודע. אני לא יודע, רות.‬
‫בגלל זה את נשארת עוד כמה ימים?‬
‫אני צריכה לדעת שמה שאני מדמיינת אינו נכון.‬
‫נכנסנו.‬ ‫-מה יש שם?‬
‫כתוב שיש 200 תמונות.‬
‫זה לא נראה לי הרבה.‬
‫כן, זה טלפון חדש.‬
‫אני חושבת שהיא קיבלה אותו לחג המולד.‬
‫שום דבר. אין פה כלום.‬
‫אולי יש תיקייה?‬
‫משהו שהוא לא רצה שתראי?‬
‫מה זה?‬
‫יש כאן אחת. ללא שם.‬
‫תעצמי עיניים.‬
‫למה?‬
‫שיהיה, לכל מקרה.‬ ‫-איזה מקרה בדיוק?‬
‫תארי לעצמך שיש תמונות עירום‬ ‫של אימא שלך או של אבא שלך.‬
‫בחייך, ארון.‬
‫או ששניהם עירומים. את לא רוצה לראות את זה.‬
‫אתה כזה טיפש.‬ ‫-וגם אני לא, בכנות.‬
‫אבל אם זה מה שאני‬ ‫צריך לעשות כדי להתחתן איתך, אעשה זאת.‬
‫אני צוחק. קדימה, תעצמי עיניים.‬
‫טוב. קדימה.‬
‫אפשר לפתוח?‬
‫מי זאת?‬
‫לעזאזל.‬
‫לעזאזל, ידעתי.‬
‫ידעתי.‬ ‫-מה קורה?‬
‫זו האישה שהייתה בטקס האשכבה ובהלוויה.‬
‫שאלתי את אבא שלי מי היא,‬ ‫והוא אמר שהוא לא יודע.‬
‫מי היא, לעזאזל?‬
‫אני לא יודע.‬
‫רק אימא ואבא שלך יודעים.‬
‫גם אני רוצה לדעת. אני אגלה.‬
‫אבל איך תבררי את זה?‬
‫אני אראה את התמונות לאבא שלי‬ ‫ואכריח אותו לספר לי את האמת.‬
‫ואת תעשי את זה בעצמך?‬
‫נו באמת, ארון. עישנת ברכב? ברצינות?‬
‫הייתי לחוץ.‬ ‫אבל אני יכול להתמודד עם זה, טוב?‬
‫שלום, אבא.‬
‫אתה זוכר את ארון?‬
‫הזמנתי אותו לארוחת ערב.‬
‫ערב טוב.‬
‫נהדר.‬
‫סליחה, לא בישלתי הרבה לאחרונה.‬
‫אני מכין רק ארוחות מהירות.‬
‫אל תדאג, מרטין.‬ ‫מבחינתי זו רמה של כוכב מישלן.‬
‫אתה אוכל הרבה זבל?‬
‫בבוקר אני מנקה חרא, ובערב אני אוכל אותו.‬
‫אולי משם הגיע הסרטן.‬
‫אבא.‬
‫לא, זו לא אשמתך.‬
‫אלה הכימיקלים שהם מכניסים לכל דבר בימינו.‬
‫והם עושים את זה בכוונה תחילה.‬
‫הם גורמים לך להיות חולה‬ ‫ואז מוכרים לך את התרופה.‬
‫במקביל, הם מחריבים את הרפואה הציבורית‬ ‫כדי שכולנו נצטרך לשלם מכיסנו.‬
‫"הם"?‬
‫האנשים שאתה עובד בשבילם.‬
‫מרטין, אני מנקה רצפות.‬
‫אתה עובד בשביל רוצחים.‬
‫וחוטפי ילדים.‬
‫אל תשכח את זה.‬
‫נראה לך שזה מצחיק?‬
‫רגע, מרטין, תן לי להבין.‬
‫אתה חושב שהבוסים שלי אשמים בסרטן שלי?‬
‫אני לא יודע אם הבוסים שלך ספציפית, אבל...‬
‫אתה מתכוון לחברות הגדולות.‬
‫והממשלות.‬
‫מרטין, בחייך.‬
‫מי עוד אשם?‬
‫טוב, תמיד קל יותר להאשים מישהו אחר.‬
‫הלוואי שמישהו היה אשם.‬
‫הלוואי שהסרטן היה נוצר איפשהו‬
‫ואז היינו יכולים ללכת לשם,‬ ‫להשמיד הכול ולהיפטר מהחרא הזה.‬
‫אבל זה לא עובד ככה, מרטין.‬
‫באמת?‬ ‫-לא.‬
‫אז איך זה עובד?‬
‫אם קיבלת את זה, זה מבאס.‬
‫ואי אפשר לדעת מתי זה יחזור.‬
‫אז אתה לוקח את כל הפחד ובולע אותו.‬
‫אבל אתה לא בולע. אתה מעשן, נכון?‬
‫אתה מעשן, שוכב על הספה, ואתה לא עושה כלום.‬
‫ונותן להם לעשות מה שהם רוצים.‬
‫ומה אתה עושה, אבא?‬
‫אני שואל את עצמי שאלות. אני חוקר.‬
‫אני מתעמק.‬
‫זה מה שאתה עושה עם החברה שלך?‬
‫זו שבטקס האשכבה אמרת שאתה לא מכיר?‬
‫אתה מבין, אבא,‬ ‫לאימא היו תמונות של שניכם בטלפון.‬
‫מסתובבים בעיר.‬
‫מה את עושה, מותק?‬
‫שום דבר. אני חוקרת. בדיוק כמוך.‬
‫מי זאת?‬
‫קוראים לה ברטה.‬
‫מצוין.‬
‫מי זאת ברטה?‬ ‫-ברטה היא ידידה.‬
‫ידידה.‬
‫כן, בגילי אפשר גם להכיר ידידים חדשים.‬
‫אבל אנשים בעיר נוטים לקבל רושם מוטעה.‬
‫לכן אני מעדיף לשמור על שתיקה.‬
‫ואיפה?‬ ‫-מה?‬
‫איפה? איפה פגשת אותה?‬
‫באינטרנט.‬
‫בטינדר?‬
‫לא. בפורומים שעוסקים במחקר.‬
‫מי נכנס לפורומים האלה, אבא?‬
‫הרבה יותר אנשים משנדמה לך.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫רוב האנשים שותקים כי...‬
‫למה?‬
‫כי לא קל לדבר על דברים מסוימים.‬
‫כי אפשר לאבד אנשים בדרך.‬
‫זה מה שקרה לך?‬
‫עם אימא?‬
‫יכול להיות.‬
‫ברטה איבדה הרבה אנשים.‬
‫היא איבדה את בעלה.‬ ‫היא איבדה את המשמורת על ילדיה.‬
‫וכרגע היא מרגישה בודדה מאוד.‬
‫כידיד, אני מנסה לארח לה חברה,‬ ‫להעביר איתה את הזמן.‬
‫אני מנסה להגיש עזרה לידידה.‬
‫זה רע?‬
‫מה דעתך?‬
‫אני מבין למה זה מכעיס אותך, באמת.‬
‫אבל בלי קשר‬ ‫לכל מה שקורה בראש שלו, הוא עדיין אותו אדם.‬
‫כלומר, הוא במשמר האזרחי, אבל הוא אדם טוב.‬
‫אפילו בסיפור שיש לו בראש,‬
‫הוא ליהק את עצמו‬ ‫כגיבור שמציל ילדים מאליטות מרושעות.‬
‫היי, החדר הזה מעלה זיכרונות.‬
‫יהיה מדליק לעשות את זה כאן,‬ ‫כשאבא שלך בחדר ליד.‬
‫כמו פעם.‬ ‫-ארון.‬
‫אתה יודע איך לפרוץ דלת?‬
‫אני צריכה להיכנס לעליית הגג‬ ‫ולראות מה אימא שלי ראתה.‬
‫ולמה שיהיה לי אכפת?‬
‫אני לא מכירה אף אחד שיודע לפרוץ מנעול.‬
‫ואני יכול?‬
‫למה? כי פעם מכרתי מריחואנה?‬
‫לא יודעת. פשוט חשבתי‬ ‫לשאול אם תוכל לעזור לי.‬
‫רות, אני לא פושע.‬
‫אני יודעת, ארון.‬ ‫חשבתי שאולי אתה מכיר מישהו.‬
‫עם אילו אנשים את חושבת שאני מסתובב?‬
‫מי את חושבת שאני?‬
‫תשכחי מזה, רות. זה לא משנה.‬
‫קודם כול, מוציאים את הצילינדר בזהירות.‬
‫ככה. שימו לב שהתופסנים לא ייתקעו...‬
‫- ארון -‬
‫כן?‬
‫אני מצטערת, ארון. הייתי...‬
‫ראית במקרה את התג שלי שם?‬
‫המה שלך?‬
‫יש עליו תמונה שלי וברקוד.‬
‫וגם שרוך כחול. אני לא מוצא אותו בשום מקום.‬
‫איפה השארת אותו?‬
‫אני תמיד תולה אותו ברכב שלי.‬
‫אבל אולי השארתי אותו אצלך אתמול בטעות.‬
‫התג הזה מאפשר כניסה חופשית לחברת התרופות?‬
‫כן, כמובן.‬
‫הבנתי.‬ ‫-רות, מה את חושבת?‬
‫זה מוזר, לא?‬ ‫-מה זאת אומרת?‬
‫אתה לא חושב שזה מוזר‬ ‫שבאת לכאן ואיבדת את התג שלך?‬
‫לא נעלת את הרכב?‬ ‫-הוא חייב להיות איפשהו.‬
‫אל תדאגי. אני אנסה להשיג העתק. ביי.‬
‫- ברטה מרטינז -‬
‫- לאס וגאס‬ ‫בית ספר ציבורי -‬
‫אשתי לשעבר לא בריאה.‬
‫נאלצתי להוציא צו הרחקה. הם אישרו את זה.‬
‫ללא היסוס.‬
‫כי היא מסוכנת.‬
‫היא מסוכנת.‬
‫באיזה מובן?‬
‫היא יצאה מדעתה.‬
‫היא הייתה...‬
‫היא הייתה אישה נפלאה.‬ ‫היא הייתה נהדרת. היא הייתה...‬
‫אבל היא איבדה את זה.‬
‫היא חלתה.‬
‫היא חוותה דיכאון קשה שנמשך חודשים רבים.‬
‫זה היה נורא.‬
‫והיא הסתגרה.‬
‫היא בודדה את עצמה והתחילה להאמין בשטויות.‬
‫היא אמרה שציפורים הן לא ציפורים.‬
‫שהם צופים בנו.‬
‫שהמטוסים מרססים‬ ‫חלקיקי ננו-טכנולוגיה כדי לשלוט בנו.‬
‫פתאום, כמה אנשים ממש רעים שלטו בכול.‬
‫והיא הייתה חייבת להביס אותם,‬ ‫ואז יסתיים כל הכאב שקיים בעולם.‬
‫ואז היא פיתחה אובססיה לפרשת ההיעלמויות.‬
‫עם הילדים הנעדרים.‬
‫לא הייתה דרך לשכנע אותה שהכול שטויות?‬
‫הלוואי.‬
‫היא התחילה להשגיח‬ ‫בצורה כפייתית על הילדים שלי. הילדים שלנו.‬
‫כשהם היו חוזרים הביתה,‬ ‫היא הייתה מחפשת עליהם מצלמות.‬
‫היא התעקשה להיות בשליטה כל היום.‬
‫היא חידשה את רישיון הנשק שלה‬ ‫ואספה כלי נשק בבית.‬
‫ובמקום שזה ייעצר שם, זה רק הלך והחמיר.‬
‫אשתי לשעבר הייתה‬ ‫מומחית לחומרי נפץ בשירות הצבאי שלה.‬
‫הייתה תחושה שהיא עומדת‬ ‫לפוצץ משהו בכל רגע נתון.‬
‫אני יודע ש...‬
‫יום אחד אראה את שמה בעיתונים. אני יודע.‬
‫אבא שלי הוא כמו אדם אחר.‬
‫אני יודע שמה שאגיד לך יהיה קשה.‬
‫אבל תתרחקי ממנו.‬
‫תתרחקי. הכי רחוק שאת יכולה.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫מתאמן.‬
‫יש בעיה?‬
‫מעולם לא ראיתי אותך יורה.‬
‫ומה עם האקדח? לא מחזירים אותו אחרי הפרישה?‬
‫אי אפשר לדעת מתי אצטרך אותו.‬
‫לילה טוב, רות.‬
‫אני צריכה עוד כמה ימים. אני לא יכולה...‬
‫אימא שלי בדיוק מתה.‬ ‫אני עוזרת כאן לאבא שלי, ו...‬
‫טוב, בסדר. תפטר אותי. כאילו...‬ ‫אתם לא המועדון המחורבן היחיד בברלין.‬
‫כן.‬
‫עם מי דיברת? בשורות רעות?‬
‫לא. העבודה שלי בברלין.‬
‫לאן אתה הולך?‬
‫אנחנו עדיין מחפשים את אלחנדרו.‬
‫אני הולך לאגם. רוצה לבוא?‬
‫אהבת להיות שם כשהיית קטנה.‬
‫טוב.‬
‫סרקנו את כל היער ולא מצאנו דבר.‬
‫אם הוא היה הולך לאיבוד, אם הוא היה נופל,‬
‫או אם הוא היה מת,‬ ‫היינו כבר מוצאים את הגופה.‬
‫אז מה אנחנו עושים פה?‬
‫יש מנהרות.‬ ‫-מנהרות?‬
‫כן. הן קיימות כבר מאות שנים.‬
‫בזמן המלחמה, אנשי המחתרת‬ ‫השתמשו בהן כדי לבקר את המשפחות שלהם בעיר.‬
‫תסתכלי.‬
‫רואה?‬
‫את יודעת מה נמצא בצד השני עכשיו?‬
‫מה?‬ ‫-חברת התרופות.‬
‫הבנתי.‬
‫שנלך?‬
‫- השחייה אסורה -‬
‫אולי מספיק כבר, אבא?‬
‫מה אם הכניסה למנהרות הייתה באגם?‬
‫טענו שזרמו שפכים לתוך האגם לפני כמה שנים.‬ ‫לכן אף אחד לא הולך לשחות.‬
‫אנשים משתמשים בו כמזבלה.‬
‫אבל מה אם זה סיפור כיסוי‬ ‫שנועד להרחיק אנשים מהמים,‬
‫כדי שלא ימצאו את המנהרות?‬
‫אצטרך לחזור עם חליפת צלילה.‬
‫אתה יודע מה? אין צורך.‬
‫מה את עושה?‬
‫מחפשת את המנהרות.‬ ‫-מה?‬
‫הוא מלא בזבל!‬
‫איפה המנהרות, אבא?‬
‫מכאן? או משם?‬
‫מה את עושה?‬
‫אותם דברים כמוך.‬
‫אותם דברים מטורפים שאתה עושה בכל יום.‬
‫זה לא מצחיק, נכון?‬
‫אני לא רואה כלום.‬
‫אולי מכאן?‬
‫מה קרה?‬
‫לעזאזל.‬
‫נחתכתי.‬ ‫-אמרתי לך.‬
‫קח אותי הביתה.‬
‫מה?‬
‫אתה יודע כמה זבל יש שם בפנים?‬
‫אני יודע. הזהרתי אותך.‬
‫אני צריכה לנקות את הפצע כדי שלא יזדהם.‬ ‫-זה שום דבר.‬
‫אני רוצה לבדוק משהו שם למעלה.‬
‫תזדרזי. עומד לרדת גשם.‬
‫נראה שהדבר היחיד שאכפת לך ממנו‬ ‫זה האובססיה שלך עם הילד הזה.‬
‫הרגע קברנו את אימא,‬ ‫ואתה שוב מתעסק עם זה, לעזאזל.‬
‫לא יודעת, אני מרגישה כאילו...‬
‫כאילו המוות של אימא הרגיז אותך‬ ‫כי הוא עיכב ביומיים את החיפושים שלך.‬
‫את טוענת שלא אכפת לי שאשתי מתה?‬
‫למה אכפת לך כל כך מהילד הזה?‬
‫מה הקטע? אתה רוצה להרשים אותה?‬
‫את מי?‬
‫החברה שלך, ברטה.‬
‫היא זו ששטפה לך את המוח?‬
‫אני לא יודעת. תגיד לי. אתה מאוהב או מה?‬
‫אהבתי רק אישה אחת. אימא שלך.‬
‫למרות השתייה.‬
‫למרות שפתאום היא התחילה‬ ‫ללכת למיסה בכל יום ראשון באדיקות.‬
‫אימא שלך לא הייתה בריאה כבר זמן רב, רות.‬
‫מאז שעזבת.‬
‫בטח. עכשיו זו אשמתי, נכון?‬
‫אתה יודע למה עזבתי, אבא?‬
‫כי לא יכולתי לסבול את זה יותר.‬
‫כי רציתי להפסיק לשחות, ואתם לא נתתם לי.‬
‫ורציתי לחיות את חיי.‬
‫אימא שלך העריצה אותך, רות.‬
‫היית האור של חייה,‬ ‫ופתאום השארת אותה בחושך.‬
‫את עדיין מופתעת שהיא התחילה לשתות?‬
‫אולי זה קרה‬ ‫כי נמאס לה לחיות ליד איש זקן וזועף‬
‫שנעשה מטורף מיום ליום‬ ‫עם הקונספירציות המחורבנות שלו.‬
‫את יודעת כמה קשה לאהוב מישהי שמביטה בך כך?‬
‫שכבר לא מכבדת אותך? שכבר לא אוהבת אותך?‬
‫שפתאום רואה בך לא יותר מזקן חסר תועלת?‬
‫אני מניחה שזו גם אשמתי‬ ‫שאתה כל כך חולה בראש, נכון?‬
‫אני שפוי לגמרי. שפוי מתמיד. אני ער.‬
‫זה את וכל האנשים כמוך‬ ‫שבוחרים לחיות בבורות.‬
‫בוחרים להתעלם מהסבל ומהכאב‬ ‫של הילדים ושל המשפחות שלהם.‬
‫נמאס לי. אני לא מסוגלת להתמודד עם זה‬ ‫שאתה חוזר לטירוף המזוין שלך שוב ושוב.‬
‫אני לא משוגע!‬
‫אם הייתה מגפה של ילדים נעדרים,‬
‫זה היה מופיע‬ ‫בעמוד הראשי של כל עיתון, לעזאזל!‬
‫את תמימה כל כך, מותק.‬
‫אני באמת צריך‬ ‫להסביר לך בשלב הזה איך העולם עובד?‬
‫אני מעדיף לחשוב‬ ‫שאת תמימה ולא משהו גרוע יותר.‬
‫עכשיו תתחיל לחשוד גם בי?‬
‫בטח, כולם מקבלים שוחד חוץ ממך. נכון, אבא?‬
‫כולם אידיוטים חוץ ממך.‬
‫הסתכלת על עצמך במראה?‬
‫ראית איך אתה נראה?‬
‫כי זה לא בדיוק מראה של גאון.‬
‫אתה לא נראה כמו האיש המואר הזה‬
‫שיודע את האמת וכולם צריכים ללכת בעקבותיו.‬
‫אתה סתם זקן דפוק‬ ‫שמסתגר בעליית גג ומתעסק באלוהים יודע מה.‬
‫זה מה שאתה, אבא.‬
‫את רוצה לדעת מה אני עושה בעליית הגג, נכון?‬
‫בגלל זה ניסית לפרוץ את הדלת אתמול?‬
‫ריגלת אחריי?‬
‫נהדר.‬ ‫-לאן את הולכת?‬
‫את תלכי לאיבוד! רות!‬ ‫-תעזוב אותי!‬
‫עזוב אותי בשקט!‬ ‫-רות!‬
‫רות.‬
‫רות!‬
‫שקט!‬
‫תניח לי!‬
‫רות!‬
‫איבדת את ההכרה, אבל את בסדר עכשיו.‬
‫תצטרכי כמה ימי מנוחה,‬ ‫אחרת הקרסול הזה יסבול.‬
‫אם הוא יכאב, קחי משכך כאבים כל שמונה שעות.‬
‫ותשתי מהחליטות שאביך מכין.‬ ‫הוא מומחה בעשבי מרפא.‬
‫אבל בעיקר תנוחי. אנחנו לא רוצים‬ ‫שהקרסול יחלים בצורה רעה, טוב?‬
‫בסדר.‬
‫מה לעזאזל כל המצלמות האלה עושות בבית?‬
‫אתה מרגל אחריי, או שריגלת אחרי אימא?‬
‫על מה את מדברת?‬ ‫למה לי לרגל אחרייך? אל תדברי שטויות.‬
‫שטויות. עכשיו אני מדברת שטויות.‬
‫התקנתי אותן כאמצעי הגנה.‬
‫כי חששתי שהאנשים האלה ירדפו אחרינו.‬
‫למען השם, באמת.‬
‫את רואה? ידעתי שלא תאמיני לי.‬ ‫בגלל זה לא סיפרתי לך.‬
‫מי ירדוף אחרינו, אבא?‬
‫מי? אנשי חברת התרופות?‬
‫והפוליטיקאים. והמשטרה.‬
‫הם יכולים לשחד כל אחד,‬ ‫אפילו את אלה שהכי פחות היית מעלה על הדעת.‬
‫תחשבי על זה לרגע.‬
‫הם מבצעים מעשי זוועה בילדים.‬
‫הם מסוגלים לעשות הכול לכל מי שמטריד אותם.‬
‫והם יודעים שאני חוקר אותם.‬
‫לא מזמן הם תפסו אותי‬ ‫בולש סביב הבניין שלהם.‬
‫השומר ביקש ממני תעודת זהות. סירבתי.‬
‫אבל הם יודעים מי אני ואיפה אני גר.‬
‫מה עשית שם, אבא?‬
‫המנהרות מסתיימות שם. במרתף שלהם.‬
‫תראה, אני לא עומדת בזה יותר. אני לא יכולה.‬
‫אני לא יכולה לשבת פה ולהישאר אדישה‬ ‫בזמן שאתה מספר לי על מנהרות וילדים חטופים.‬
‫אני לא עומדת בזה.‬
‫את לא מקשיבה לי. הם מסוכנים מאוד.‬
‫האדם היחיד שעוקב אחריי ברכב שלו‬ ‫זאת הידידה שלך.‬
‫היא מגנה עלייך, רות.‬
‫מפני מה?‬
‫היא עוקבת אחרייך כדי לוודא שאת בסדר.‬
‫זה שאת הבת שלי הופך אותך למטרה.‬
‫המצלמות פעלו בערב שבו אימא מתה?‬
‫כמובן.‬
‫ומה הן מראות?‬
‫הן מראות את אימא שלך‬ ‫נכנסת לחדר האמבטיה. זה הכול.‬
‫המשמר האזרחי יודע?‬
‫כן. נתתי להם הכול.‬
‫זה הדבר הראשון שעשיתי.‬
‫לא סיפרת לי את זה.‬
‫כי לא היית מאמינה לי. זו הסיבה.‬
‫תודה.‬ ‫-על לא דבר.‬
‫תני לי להראות לך, בסדר?‬
‫הסרטון הזה צולם‬ ‫כשאימא שלך כבר הייתה בחדר האמבטיה.‬
‫ביום שבו היא... מתה.‬
‫נכון.‬
‫אבל אין קול.‬
‫לא, כמובן.‬
‫אנחנו לא יודעים אם אימא שלי ענתה.‬
‫מה אם אבא שלי סתם עושה הצגה?‬
‫זה אומר שאבא שלך לקח בחשבון את המצלמות‬
‫כדי להוציא לפועל תוכנית שתספק לו אליבי,‬ ‫ותאפשר לו לרצוח את אימא שלך בדם קר.‬
‫את מאמינה בזה?‬
‫לא. אבל אימא שלי נעלה את עצמה ונפלה.‬
‫איך היא נפלה?‬ ‫-האלכוהול.‬
‫אימא שלי לא הייתה מסוגלת לשתות כל כך הרבה.‬
‫טוב.‬
‫התיעוד הזה הוא מכמה ימים קודם לכן.‬
‫הוא עלול להיות קשה לצפייה עבורך.‬
‫ניכר שהיא שתתה גם באותו יום.‬
‫תכבה את זה, בבקשה.‬ ‫-כן. כמובן. אני מצטער.‬
‫אולי אני דוחף את האף‬ ‫לעניינים שלא קשורים אליי.‬
‫הכול בסדר בבית?‬
‫אנחנו כאן בשביל כל מה שתצטרכי.‬
‫בסדר?‬
‫איך חשבת בכלל לנהוג כשהרגל שלך במצב כזה?‬
‫לא הקשבת למה שהרופא אמר?‬
‫את רוצה לעשות תאונה?‬
‫רוצה שאאבד גם אותך?‬
‫הייתי צריכה לדעת.‬
‫לדעת מה?‬
‫שאימא שלך שתתה עד שהיא התעלפה?‬
‫זה מה שהיית צריך לדעת?‬
‫זה בדיוק מה שרציתי להגן עלייך מפניו, מותק.‬
‫מהתמונות האלה.‬
‫לא היית צריכה לדעת את זה.‬
‫אני לא רוצה שתזכרי את אימא שלך ככה.‬
‫אני מצטערת.‬
‫תבטיח לי שתנוחי ותפסיקי לחשוב יותר מדי.‬
‫תתקלחי ותירגעי.‬
‫תשתי את החליטה. היא תעשה לך טוב.‬
‫רות, את צריכה משהו?‬
‫מותק, את בסדר?‬
‫רות, תגידי משהו.‬
‫רות.‬
‫את בסדר? מה קרה?‬
‫זה כל כך מוזר. הייתי בסדר.‬
‫שתיתי את החליטה המזוינת שאבא נתן לי‬ ‫והתחלתי להרגיש סחרחורת. מבין?‬
‫טוב.‬ ‫-התחלתי לאבד שיווי משקל.‬
‫חוסר יציבות. כמו אימא שלי בסרטונים.‬
‫אז התחלתי לחשוב שאולי אבא שלי נתן לה משהו.‬
‫משהו שהחבר שלו,‬ ‫הפתולוג, לא ציין בדוח המזוין.‬
‫לכן זה לא מופיע שם.‬ ‫-רגע.‬
‫חכי, עכשיו אני לא מבין כלום.‬
‫ואני קצת מסטול.‬
‫חשבתי שבסרטון רואים‬ ‫את אבא שלך דופק על הדלת ואימא שלך לא...‬
‫מי אמר לך את זה?‬
‫כי אפשר לראות את זה, אבל לא שומעים כלום.‬
‫אולי הכול היה הצגה.‬
‫דופק על הדלת. פורץ אותה פנימה.‬
‫וכשהוא נכנס וראה‬ ‫שהיא לא יכולה לזוז או משהו,‬
‫הוא הרג אותה בדם קר, מבין?‬
‫רות, את מקשיבה לעצמך?‬ ‫את שומעת מה את אומרת?‬
‫הוא סימם אותי. לא יכולתי לעמוד.‬
‫לא יודע. אולי עישנת.‬
‫לא עישנתי.‬ ‫-לקחת משהו אחר?‬
‫שום דבר.‬
‫לקחתי...‬
‫לקחתי משכך כאבים‬ ‫בשביל הרגל שלי ואת מה שהם נתנו לי בתחנה.‬
‫טוב, אולי זה העניין.‬
‫למה אתה לא מאמין לי? אה?‬
‫על מה דיברת עם אבא שלי?‬
‫ראיתי את שניכם מתלחשים.‬
‫רות, אבא שלך ממש מודאג לגבייך. זה הכול.‬
‫אתה בטוח?‬ ‫-כן.‬
‫הוא לא הציע לך עבודה?‬
‫לא, מספיק עם זה.‬
‫טוב, רות. זהו.‬
‫בפעם הבאה שתחשבי שאבא שלך‬ ‫מנסה להרוג אותך או שהוא רואה חייזרים,‬
‫תתקשרי למישהו אחר, טוב?‬
‫כי נמאס לי מזה, רות.‬
‫נמאס לי לבוא בריצה בכל פעם שאת צריכה זיון,‬
‫מריחואנה, או מנעולן.‬
‫הבנתי.‬
‫אז אני זאת שמנצלת אותך, מה?‬
‫כל הדברים שאתה עושה‬ ‫נובעים רק מטוב לב. נכון, ארון?‬
‫לא בגלל שאתה חושב‬ ‫שאולי יש סיכוי שנחזור להיות ביחד.‬
‫סיימתי, רות.‬
‫רות.‬
‫תפתחי את הדלת.‬
‫רות.‬
‫את בסדר?‬
‫את רוצה שאתקשר לד"ר ולסקו?‬
‫- ד"ר ולסקו -‬
‫- אנדרס ולסקו ארנץ -‬
‫- אלפונסו גרסיה מרין -‬
‫- 26 בפברואר 2024 -‬
‫- אלפונסו תמיד גורם לנו לחייך -‬
‫- המשמר האזרחי -‬
‫באתי לדבר עם סמל באלסטר.‬
‫הוא לא עונה. חכי בבקשה.‬
‫אני לא יכולה לחכות. זה דחוף.‬ ‫-היי!‬
‫היי!‬
‫סליחה.‬
‫את לא יכולה להיות כאן.‬
‫רות! מה את עושה?‬
‫מה את עושה?‬
‫אני מצטערת.‬
‫אני מצטערת, אבא.‬
‫אתה יכול להכין לי אחת מהחליטות שלך, בבקשה?‬
‫בטח.‬
‫- מספר לא מוכר -‬
‫- השב -‬
‫רות, מדבר סמל באלסטר. אמרו לי שחיפשת אותי.‬
‫כן.‬
‫אני מניח שראית את אבא שלך במשרד שלי.‬
‫אני חושב שאנחנו צריכים לדבר.‬ ‫-למה?‬
‫אבא שלך הגיע אליי הבוקר‬ ‫כדי להגיד לי שהוא חושב...‬
‫- רות ארסה -‬
‫שייתכן שבאופן כלשהו‬ ‫יש לך קשר למותה של אימך.‬
‫הוא חושב שאת קשורה לחברת התרופות‬
‫שפתחה סניף באזור,‬ ‫ושאת אולי משתפת פעולה עם עוד אנשים.‬
‫- ארון דיאז בואנו -‬
‫שאין צירופי מקרים.‬
‫בכל אופן, סתם קשקושים‬ ‫של אדם בודד עם יותר מדי זמן פנוי.‬
‫אנחנו רואים את זה הרבה לאחרונה.‬
‫- ילד נעדר‬ ‫לבדוק באגם -‬
‫- הם עובדים בשבילם? -‬
‫אני רק רוצה שתדעי שמבחינתנו,‬ ‫ומבחינת כל מי שיש לו טיפה שכל,‬
‫התיק סגור ולא בוצע שום פשע.‬
‫זו הייתה תאונה.‬
‫כל הממצאים מצביעים על כך‬ ‫שזו הייתה תאונה מצערת, כן.‬
‫אז למה?‬
‫למה מה?‬
‫למה להמציא את כל הדברים האלה?‬
‫כי אני מניח שקשה מאוד‬ ‫להשלים עם העובדה שאיבדת את האדם שאהבת...‬
‫בצורה מטופשת כל כך.‬
‫תמיד קל יותר להאשים מישהו אחר.‬
‫לא קל לדעת מה עושים עם כל כך הרבה כאב.‬
‫אני חושב שהרעיונות האלה‬ ‫גרמו לאבא שלך להרגיש מיוחד, מועיל.‬
‫אבל רק רציתי להזהיר אותך.‬ ‫יש לו נחישות של קנאי.‬
‫ואדם קנאי הוא...‬
‫האדם המסוכן מכולם.‬
‫תיזהרי איתו, בבקשה.‬
‫תודה.‬
‫אבא?‬
‫אבא. אני מצטערת.‬
‫היי. תתרחקי ממנו.‬ ‫-אני מצטערת.‬
‫אני רק רוצה לדבר.‬
‫כמעט הרגת אותו, לעזאזל.‬
‫תן לי להסביר. הכול בסדר.‬
‫אבא.‬
‫הוא מפחד ממך. את לא רואה?‬
‫וזה לא מפתיע.‬
‫לעזאזל, אבא.‬ ‫-תני לי את הידיים שלך.‬
‫תוכלי לדבר רק עם ידיים קשורות.‬ ‫-מה?‬
‫לא נוכל להסתכן בכך שתתקפי אותו שוב.‬
‫אבא.‬
‫תעשי מה שהיא אומרת, מותק.‬
‫חשבתי שהיית מעורב איכשהו במוות של אימא.‬
‫אני מצטערת. אני מצטערת, אבא.‬
‫לא חשבתי. אני...‬
‫לא רציתי לפגוע בך, באמת.‬
‫מה אתם מתכוונים לעשות?‬
‫אתם מתכוונים להתקשר למשמר האזרחי?‬
‫מה העניין?‬
‫לעזאזל!‬ ‫-זה לא הכרחי.‬
‫בוא.‬
‫כרגע יש לנו בעיה עם בתך, מרטין.‬
‫אנחנו לא יודעים‬ ‫מה היא ראתה או לא ראתה בעליית הגג.‬
‫חייבים לפעול עכשיו.‬
‫אנחנו חייבים להגיע למנהרות.‬ ‫אנחנו צריכים למצוא את הילדים.‬
‫מי זה עכשיו, לעזאזל?‬
‫זה הרופא. הוא בטח בא לבדוק את רות.‬
‫תגיד לו להסתלק.‬
‫מה זה שם, אבא?‬
‫זה התג של ארון?‬
‫אבא! לא! אבא!‬
‫אבא, בבקשה, אל תשאיר אותי פה!‬
‫תשתקי, לעזאזל.‬
‫אבא!‬ ‫-בוא נלך על המילים...‬
‫הצילו!‬
‫את מוכנה לשתוק?‬
‫אבא!‬ ‫-את תשתקי.‬
‫...באסטורית. והמילה החביבה שלנו היום‬ ‫היא בת שש אותיות.‬
‫"אינמה"? לא?‬
‫בואי נירגע קצת?‬
‫היי, תירגעי. אני אטפל בזה.‬
‫למילה החביבה הזאת אין ריח טוב במיוחד.‬
‫אני אחכה לך במכונית.‬
‫לא, ריבאונד.‬
‫אבא, מה אתה מתכוון לעשות עם התג של ארון?‬
‫זה מה שאימא ראתה? את מה שאתה עומד לעשות?‬
‫בגלל זה מחקת את כל מה שהיה בטלפון שלה?‬
‫גם היא נכנסה לעליית הגג.‬
‫היא גילתה מה אנחנו מתכננים לעשות‬ ‫והיא השתגעה.‬
‫ואז, כן, היא התחילה לשתות יותר מהרגיל.‬
‫אבל אני לא חושב שזו הייתה תאונה.‬
‫אני חושב שמישהו הרג אותה.‬
‫אתה באמת חושב שהיה לי קשר לזה?‬
‫אני יודע שלעולם לא היית פוגעת באימא שלך.‬
‫אבל אולי הם מנצלים אותך‬ ‫כדי לנסות לסבך אותי ולהיפטר ממני.‬
‫לא חשבתי כך בהתחלה, אבל כל זה,‬
‫מותה של אימא שלך‬ ‫מייד אחרי שהם ראו אותי בסביבת הבניין שלהם,‬
‫זה צירוף מקרים משונה מדי.‬
‫אימא נפלה.‬
‫אני יודעת שקשה לקבל את זה,‬ ‫אבל אין לנו ברירה.‬
‫אני יודעת שזה מפחיד,‬ ‫אבל להמציא סיפורים לא עוזר.‬
‫אמרתי לרופא שאת ישנה‬ ‫וביקשתי שיבוא אחר הצהריים.‬
‫הוא ישחרר אותך.‬
‫אבא.‬
‫אבא!‬
‫לעזאזל.‬
‫הצילו!‬
‫תעזרו לי, בבקשה!‬
‫- נמשכים החיפושים אחר אלחנדרו הואלבה -‬
‫הוא באגם.‬
‫ארון, בבקשה, תקשיב לי.‬
‫אני יודע שאמרתי המון שטויות לאחרונה.‬
‫אני יודעת. אבל זה לא המקרה.‬
‫התג שלך נמצא אצל אבא שלי‬ ‫והוא ישתמש בו כדי להיכנס לבניין.‬
‫ייתכן שהוא כבר בפנים.‬ ‫וזה לא הכול. יש לו אקדח וחומרי נפץ.‬
‫האישה שנמצאת איתו‬ ‫שירתה בצבא ויודעת איך להשתמש בהם.‬
‫הם הולכים למרתף.‬
‫הם חושבים שילדים‬ ‫מוסתרים שם במנהרות סודיות או משהו.‬
‫אלוהים יודע מה הם יעשו כדי למצוא אותם.‬
‫אני בדרך. אבל אני לא בטוחה שאגיע בזמן.‬
‫אני צריכה שתאמין לי. בבקשה, ארון. בבקשה.‬
‫...והוא ישתמש בו כדי להיכנס לבניין.‬
‫ייתכן שהוא כבר בפנים.‬
‫וזה לא הכול. יש לו אקדח וחומרי נפץ.‬
‫זהירות.‬
‫רגע.‬
‫קדימה.‬
‫אני אלך.‬
‫הכול בסדר.‬
‫קדימה.‬
‫תעצרי. את לא יכולה להיכנס.‬
‫אבא שלי בפנים. אני צריכה להיכנס.‬
‫ארון. היי, אתה בסדר?‬
‫בואי ננסה את הקיר הבא. הם בטח מאחוריו.‬
‫אבא.‬
‫רות! מה את עושה כאן? לכי הביתה.‬
‫לא, אתה בא איתי.‬
‫אני לא יכול, מותק.‬
‫הילד לא כאן.‬
‫זוכר שנחתכתי מאיזו מתכת באגם?‬
‫אלה היו האופניים של אלחנדרו.‬
‫הילד שם. הוא טבע עם האופניים. אני בטוחה.‬
‫את תגידי כל דבר‬ ‫כדי לגרום לי לשנות את דעתי.‬
‫לא, אבא. אם אתה לא מאמין לי,‬ ‫נוכל ללכת למשטרה.‬
‫הם ימצאו אותו. הוא באגם.‬
‫גם אם זה נכון, זה לא רק אלחנדרו.‬
‫זה כל שאר הילדים.‬
‫אלה שהיו ואלה שיבואו אחריהם.‬
‫את לא מבינה‬ ‫שנוכל להציל אותם אם נחשוף את האמת?‬
‫אני מבינה אותך, באמת.‬ ‫אבל אתה לא צריך להציל אף אחד.‬
‫אתה לא צריך שום ילדים.‬
‫אתה לא צריך לשנות את העולם.‬ ‫אתה לא צריך להיות גיבור.‬
‫לא מספיק לך להיות אבא שלי?‬
‫כי אני זקוקה לך.‬
‫בוא נלך. בוא נחשוב על תוכנית אחרת.‬ ‫בוא נחזור ביום אחר.‬
‫מה שתרצה. אני לא עוזבת אותך יותר.‬
‫אני אשאר לצידך. אני נשבעת.‬
‫אני נשבעת, אבא.‬
‫אני אוהב אותך.‬
‫לא! אבא!‬ ‫-בואי! רות!‬
‫הבוקר התעוררנו לבשורות הקשות‬ ‫על כך שאלחנדרו הואלבה,‬
‫הילד שנעלם לפני כחודש,‬
‫נמצא ללא רוח חיים באגם קלדס.‬
‫הגופה התגלתה כשהיא לכודה בתוך הסבך.‬
‫הטרגדיה הזו מגיעה בהמשך למותם בשבוע שעבר‬
‫של מרטין ארסה וברטה מרטינז,‬
‫קורבנות הפיצוצים שהם עצמם יזמו‬
‫במרתף חברת התרופות "סרטיקס".‬
‫נראה כי השניים האמינו שבמרתף‬
‫ישנן מנהרות שבהן מוחזקים‬ ‫אלחנדרו וילדים נעדרים אחרים.‬
‫מדובר בתיאורית קונספירציה‬
‫שצברה תאוצה בחודשים האחרונים...‬
‫- מדריד -‬
‫- כעבור שנה -‬
‫שלום.‬
‫את הבת של מרטין, נכון?‬
‫ההוא מחברת התרופות.‬
‫תגידי לי משהו. הוא לא מת, נכון?‬
‫מה?‬
‫הכול זה כיסוי כדי שהוא ימשיך לחקור, נכון?‬
‫כדי שהם יניחו לו.‬
‫אף אחד לא יכול לדעת.‬
‫כי המשטרה והתקשורת מעורבים בזה.‬
‫ברור שהם ערכו ניסויים על הילד הזה‬ ‫ואז זרקו אותו לאגם.‬
‫על מה אתה מדבר?‬
‫אתה לא מבין שזה לא הגיוני בכלל?‬
‫בטח.‬
‫את לא יכולה לדבר, נכון? זה יסכן אותך?‬
‫אני מבין.‬
‫אבל יום אחד האמת תצא לאור.‬
‫אני חושב שאבא שלך יחשוף את הכול.‬
‫הוא מקור השראה להמון אנשים.‬
‫תגידי לו את זה בשמי.‬
‫מגניב.‬
‫- לא עוד שקרים -‬
‫- מי עומד מאחורי הכול? -‬
‫- די להרג‬ ‫רוצחים -‬
‫- תתעוררו -‬
‫- שחררו את ילדינו עכשיו -‬
‫- אנחנו רוצים את האמת -‬
‫- בלי שקרים. תתעוררו! -‬
‫תרגום כתוביות: לאה שרמן-קיש‬