Три, два, один. Руш!
Я перемогла.
Нумо ще раз, будь ласка.
Гаразд.
Цього разу я точно переможу.
20 РОКІВ ПО ТОМУ
ЗОЛОТЦЕ, ПОДЗВОНИ МЕНІ. ХОЧУ З ТОБОЮ ПОГОВОРИТИ.
ХОЧУ ПОГОВОРИТИ.
Лучіє, ви в телефоні під час уроку?
Рут, золотце, подзвони мені. Гаразд?
Останні новини про Алехандро Уельву,
дев'ятирічного хлопчика, який зник 23 жовтня.
Групи волонтерів, переважно мешканці М'єреса,
співпрацюють із цивільною гвардією
у пошуках, які поки що не дали результатів.
Влада створила спеціальний номер телефону,
на який може подзвонити будь-хто з громадян…
- Алехандро! - Алехандро!
…щодо цієї справи цілком анонімно.
Номер - 984 555 6704.
А тепер до інших новин.
Рівень зайнятості в останньому кварталі…
ШУКАЧІ ІСТИН
МАМА
Привіт, усе гаразд?
Так, усе добре.
Я знаю, що тобі треба.
Ні, сьогодні ввечері нікуди не йдемо.
Гаразд, як знаєш.
- Будьмо! - Будьмо!
МАМА РУТ, БУДЬ ЛАСКА.
ПОДЗВОНИ. ЦЕ ВАЖЛИВО.
Усе гаразд?
Так.
Ще дві!
- Чудовий вигляд. - Ой, ні!
- Так-так. - Дідько!
- Котра година? - Та вже розвиднилося, тож…
- Не знаю. - Я знаю!
- Сьома? Восьма? - Ми так не домовлялися, Роуз.
Тепер можна й кави.
Велику чорну каву з молоком.
- Так правильно казати? - Так.
- Чудово. - Ой, дідько.
- Піду щось перекушу. - Ага.
- Що таке? - Рут…
Це щодо мами.
- Що? - Мама впала.
Що? Як це впала?
Де вона впала?
Мама померла, Рут.
Останнє оголошення для пасажирів рейсу 817 до Мадрида.
Просимо пройти до виходу на посадку.
Останнє оголошення для пасажирів рейсу 817 до Мадрида.
Він виїхав на велосипеді, як зазвичай по обіді.
Минули години, а він не повернувся.
І досі не повернувся.
Ми знаємо, що він десь там. Якщо хтось його бачив…
Якщо малого досі не знайшли…
Яка трагедія. Усе місто шоковане.
Вони щодня виходять на пошуки, але, думаю, надії замало.
- Дякую. - Прошу.
Що сталося?
Нам треба бути сильними.
Особливо мені.
Що тут робить цивільна гвардія?
Гаразд. Дякую, Карлосе.
Вибачте, друзі, але…
Хай навіть це нещасний випадок, ми мусимо задокументувати подію.
То що ж сталося?
Вона посковзнулася в душі.
Очевидно, вона була напідпитку.
Неможливо.
- Перепрошую? - Ні.
Моя мама не пила. Вона зовсім не пила.
Останнім часом пила.
Це правда.
Рут, здається, ваша мама близько опівночі
пішла у ванну прийняти душ.
Піднімімося нагору?
Звісно.
Ваш батько був на горищі
і помітив, що мама надто довго не виходить.
Я кликав її, але вона не відповідала. Проте вода текла, тож…
Довелося вибивати двері.
Вона була нерухома.
Вона не дихала.
Ми думаємо, що вона посковзнулася,
упала на скляну перегородку, а та розбилася.
Вдарилася головою об підлогу й…
Ну, смерть була миттєвою.
Вибачте, поки що не можна нічого чіпати.
Вибачте, просто…
Мама ніколи не замикала дверей.
Їй це не подобалося. Вона не дозволяла й мені замикатися.
Вона завжди гнівалася, коли я це робила.
Золотце.
Таке враження, ніби ми говоримо про когось іншого.
Рут.
Я її не впізнаю.
Тебе не було тут майже два роки.
Як ти могла її впізнати?
- Терпіння. - Так, іншого вибору в нас немає.
Я саме казав вашому батькові,
що залишилося залагодити паперову тяганину.
Ну, ви ж розумієте.
Щойно отримаємо висновок токсикологів
й підтвердимо, що все гаразд,
тіло дозволять забрати для похорону та прощання.
Сподіваюся, це буде швидко.
І якщо щось знадобиться, я до ваших послуг.
Нумо.
Мартіне, ти знаєш, де мене знайти.
- Ще раз дякую. - Прошу.
- На все добре. - На все добре.
ЛА КАСА АЗУЛ
Якщо щось знадобиться, ти знаєш, де мене знайти.
Тату.
Щось сталося вчора?
Чому ти так кажеш?
Бо мама мені дзвонила.
Кілька разів.
У мене був важкий день, і я не відповіла.
І повідомлення теж надсилала.
Що вона писала?
Що хоче поговорити.
Ми трохи посварилися.
Через що?
Бо мені не подобалося, що вона п'є.
Думаю, саме тому вона замкнулась у ванній.
Щоб вона могла пити далі, а я нічого не казав.
Але її склянка була внизу.
Що?
Склянка. Вона не взяла її із собою. Залишила внизу.
Мабуть, забула. Вона була п'яна.
Яка різниця?
Велика різниця. Велика, тату.
Вона дзвонила, а я не відповіла. І сьогодні хотіла набрати її.
Збиралася подзвонити сьогодні, а тепер…
Рут, я знаю, ти не любиш говорити по телефону.
Але якщо я тобі дзвоню чи пишу, то це тому, що це важливо.
Не хвилюйся, я не буду тебе діставати, щоб ти скоріше приїхала додому.
Я знаю, квитки дорогі тощо.
Це щодо твого батька, Рут.
Це вже не той чоловік, якого ти знала.
Твій батько… Він інша людина.
Уже давно.
Я не хотіла тобі казати, щоб ти не хвилювалася.
Але…
Вибач.
Мені здалося, я чую, як він іде.
Рут.
Твій батько…
Твій батько мене лякає.
Він цілими днями сидить на горищі.
Я не можу зараз усього пояснити, але…
Я боюся, що одного дня він утне щось божевільне.
Подзвони мені, будь ласка.
Я тебе люблю.
ЦИВІЛЬНА ГВАРДІЯ НЕ ЗАХОДИТИ
Тату?
Добре спалося?
Трохи рідкуваті. Ти ж такі любиш?
- Ось, тримай. - Дякую.
Хочеш ще чогось? Соку?
Ні, я не дуже голодна.
Мені чимось допомогти тобі сьогодні?
Ні, не турбуйся.
Мало що можна вдіяти, поки цивільна гвардія не дасть згоди.
Можу сходити за продуктами.
Або допоможу тобі в теплиці.
Я останнім часом зовсім занедбав теплицю.
Чому так?
Був зайнятий.
Ти ж на пенсії, тату.
Хіба люди перестають бути собою на пенсії?
Їж.
Минулої ночі я чув голос твоєї мами.
Уві сні чи як?
Ні.
Мабуть, у телефоні.
Вона залишила повідомлення?
Ні. То були старі голосові повідомлення.
Ти впевнена?
Чому ти питаєш?
Я ж твій батько, золотце. Я бачу, коли ти брешеш.
Якби ж ти так само помічав мої натяки,
коли я не хочу про щось говорити.
Чому ти не кажеш, що вона казала?
Бо це було між нами.
Ага, звісно. Як завжди.
Борони боже, щоб я втрутився у ваш світ.
Ви завжди гризлися, але тільки-но я втручався,
ви одразу змикали лави, що й не підступишся.
То дрібниці.
Ну, з цим покінчено, золотце.
Більше ніяких таємниць.
Твоєї мами більше немає. Розумієш?
Так, тату.
Дуже дякую.
Рут.
Телефонував сержант цивільної гвардії.
Судмедексперт закінчив роботу. Нам віддають маму.
Вони знайшли щось підозріле?
А що вони мали знайти?
Випила й упала. От і все.
Допомогти?
Не треба, сонечко.
Тату! Дозволь мені допомогти.
Я не потребую допомоги.
Дай сюди.
Можемо позмагатися, коли захочеш. Побачимо, хто кого.
Краще в басейн сходи.
Це було б нечесно.
Ніхто не зрівняється у воді з русалкою.
Ця русалка трохи втратила форму.
Що ти робиш?
Викидаю цей непотріб.
Це ж мамині креми.
Непотріб.
Ті виродки деруть за них цілий статок.
Щось ти забагато лаєшся останнім часом.
Ті сучі діти нівечать людям життя, а потім забирають їхні гроші.
Про кого це ти?
Про «Велику фарму».
Ти знаєш, що вони накоїли у Штатах?
Вони підсадили пів країни на опіоїди.
Я вже не кажу про фентаніл.
Вони пхають людей ліками, калічать і перетворюють на зомбі.
До чого тут мамині креми?
Знаєш, як їх роблять?
Проводять досліди на тваринах.
Знаю.
І на людях також.
На людях?
На дітях.
На таких, як Алехандро.
Ти хіба не чула?
Важко було про це не почути.
Він наче крізь землю провалився.
А ти знаєш, хто нещодавно тут оселився?
Штаб-квартира величезної американської фармкомпанії.
Який збіг.
Збігів не буває, золотце.
Я можу надіслати посилання.
Є тисячі відео, статей, людей, які борються за те, щоб це стало відомо.
Тату.
Гаразд.
Не знаю, чого я дивуюся.
Ти точнісінько як твоя мати.
Як справи, сержанте?
Я Рут, донька Мартіна.
Батько сказав мені, що у вас є звіт судмедексперта,
де вказано, що це був нещасний випадок.
- Усе правильно. - Гаразд.
Я… Скажіть, якщо я перетинаю межу чи прошу зайвого,
але я б хотіла знати, чи можна
мені подивитися цей звіт.
Або…
Або фотографії тощо, бо…
Я просто хотіла б знати достеменно,
що сталося.
І…
Алло?
Ви хочете отримати копію звіту?
Так, якщо це можливо. Дуже б хотіла.
Без проблем.
Гаразд.
ПРОКИДАЙСЯ
Що це за речовина?
Адренохром отримують, насичуючи кров дітей адреналіном.
Дітей викрадають.
Потім їх залякують, катують
і піддають знущанням, щоб наповнити їхню кров адреналіном.
Його вживають як наркотик, що омолоджує еліту.
Тих, хто може собі це дозволити.
Кажуть, що його змішують з іншим відомим наркотиком.
Саме так. Фентанілом.
Фентанілом, який, до слова, постачають з України.
Оце так збіг.
Усе пов'язано.
Чому так мало відомостей про цю жахливу тему?
Бо медіа не хочуть, щоб правда відкрилася.
Лише небагатьом із нас відома істина.
Мені шкода.
Привіт, бабусю.
Привіт, сонечко.
Привіт, золотце. Як ти?
Яке жахіття, дорогенька.
Як твій батько?
Як і всі ми. Шокований.
Дякую.
Я нічого не їв два дні.
Я уявляю твою маму на підлозі й…
Не розумію, як таке могло статися.
Ну, навіть не знаю.
Ти знав, що вона пила?
Так.
Вона останнім часом була сама не своя.
Була пригнічена. Сумна.
Я нічого не знала.
Мені так дивно обговорювати це з тобою.
Тим паче в минулому часі.
Це через батька?
Твій батько…
Краще не згадуй його, бо він поводиться дивно.
Хтозна. Пенсія.
Певне, вона йому не на користь.
І пандемія.
Вона всім далася в знаки.
Ти знала, що ми потайки возили твою маму на щеплення?
Вона так нервувала.
Боялася, що він про це дізнається.
Не знала, як він на це відреагує.
А ти…?
Не знаю, ти думаєш, що…?
Думаєш, вони сварилися чи він підняв на неї руку?
Може, він…
Я справді не знаю.
Твоя мама ні мені, ні будь-кому іншому майже нічого не казала.
Ось, тримайте.
Копія звіту.
Там є фото, якою ми знайшли її на підлозі.
На вашому місці я б на них не дивився.
ЗВІТ СУДМЕДЕКСПЕРТИЗИ
ПРИЧИНА СМЕРТІ: ЧЕРЕПНО-МОЗКОВА ТРАВМА ЧЕРЕЗ НЕЩАСНИЙ ВИПАДОК
Рут, мені так шкода.
Прийми мої щирі співчуття.
Вона нас добряче ганяла.
Цілими днями плавали.
Була суворою, але її неможливо було не любити.
Вона за тобою сумувала.
Отак-от.
Не знаєте, з ким розмовляє мій батько?
Той чоловік? Він у його пошуковій групі.
Якій пошуковій групі?
Не знаю, чи ти чула, але хлопчик зник.
Сусіди організували групи, щоб його шукати.
Це Маріано, новий комісар.
Луїс із майстерні.
А це Альфонсо, поліційний лікар.
Що?
Ну, той лікар…
Як його?
Судмедексперт.
- Перепрошую. - Звісно.
«Альфонсо».
СУДМЕДЕКСПЕРТ АЛЬФОНСО ГАРСІЯ МАРІН
Дорога Лучіє, нехай Бог тебе береже.
Нам тебе бракуватиме.
Особливо твоєму чоловікові й доньці.
Вони не самі.
Господь буде з ними, доки вони не зустрінуться з тобою.
Віра так необхідна в такі часи.
Важливо вірити, що хтось на нас чекає…
Тату, хто та жінка біля колони?
Ми згадуємо про Бога тільки…
Хтозна.
Але ми згадуємо…
Вона була і в нас удома. На прощанні.
Якими сиротами почуваються ті, хто не вірить.
Або ті, хто поклоняється хибним ідолам.
Ті, хто дозволяє збити себе з пантелику безглуздим віруванням
у пошуках бозна-чого.
Чому ми маємо терпіти стільки маячні?
Для хибних пророків, торговців у храмі
і псевдопросвітлених невігласів
у Господа є слова.
Я є дорога.
І правда.
І саме життя.
Ароне!
Ароне?
Рут.
Давно не бачилися.
Це точно.
Агов, ти досі приторговуєш?
Гляну, чи є щось, але тільки тому, що це ти.
Я цим більше не займаюся.
Я піднявся в житті.
Тепер я прибиральник.
Гаразд.
Ось, тримай.
Дякую.
Вибач, хотів прийти на похорон.
Але твоя мама мене терпіти не могла. Було б ніяково.
Але тепер шкодую.
На похорони ходять не заради мертвих,
а заради живих, що лишилися.
Я був вдячний тим, хто прийшов попрощатися з батьком.
Не переймайся.
Мама не була твоєю палкою прихильницею.
Вона мала когось звинуватити, що донька збилася зі шляху.
Про що ти? Я не збилася.
Просто моє життя більше не йде за планом.
Як поетично.
Ні, серйозно.
Розумію, чому твоя мама ненавиділа хлопця, що підсадив тебе на траву.
Хлопця?
Ну, коханця. Гаразд? Коханця.
Не думаю, що це їй подобалося більше.
Але тепер на мене косо дивиться твій тато.
З чого б це?
Не знаю. Але він був менш моторошним у цивільній гвардії.
Бувало, при зустрічі пропонував підробіток в охороні.
Зміни короткі, гроші непогані.
Та відколи я пішов у «Сертікс»…
- Це та нова фармкомпанія? - Так.
Він не просто не вітається, а наче хоче мене прибити.
Що?
Не знаю.
Може, у батька дах поїхав,
але зараз я сходжу з розуму.
Він поводиться дивно, знаєш?
Геть інакше.
І що з того?
Я навіть думала, чи не…
Я теж уже не той, що кілька років тому.
Такий самий.
Дідько.
Як так?
Пережив рак товстої кишки. Як тобі таке?
Не знала. І не здогадувалася.
Ну, ми ж давно не спілкувалися.
Не став би я писати про таке.
Цей мішечок трохи змінив моє життя, та що вже поробиш.
Іноді це здається найпаскуднішою річчю у світі.
А іноді я навіть вдячний.
Це доказ того, що я був на волосок від смерті, але вижив.
Це завжди надихає.
- Справді? - Мгм.
Що?
Просто зараз, із цим мішком…
Що? Не виходить?
Не знаю. Справді не знаю.
Відколи він у мене, я ні з ким не спав.
І чому ж це?
Це не додає мені привабливості,
якщо чесно.
Ти сексуальніший, ніж будь-коли.
Справді?
СЕРТІКС АРОН ДІАС БУЕНО
Поглянь на величезну будівлю.
Тут я працюю.
Класна була ніч.
- Бережи себе. - І ти теж.
СЕРТІКС ФАРМАС'ЮТІКАЛЗ
Що ти робиш?
Хіба не бачиш?
Так швидко?
Що швидше закінчимо, то швидше зможемо жити далі.
То швидше ти підеш на горище?
Що ти там робиш, тату?
Читаю. Дивлюся відео. Шукаю інформацію.
Це те, що мали б робити всі.
І для цього обов'язково замикатися?
Я не люблю, коли пхають носа в мої справи.
Ти була такою самою.
Змусила нас врізати замки по всьому клятому будинку.
«Клятому будинку»?
Так.
Я була клятим підлітком, тату. На відміну від тебе.
Ти ніколи так зі мною не розмовляв.
Може, це тобі й було треба. Трохи гіркої правди.
Я тебе не впізнаю.
А ти зовсім не змінилася.
Навіть із материного похорону втекла на середині.
Дякую.
РУТ АРСЕ
МАРТІН А. ДОМІНГЕС
ПРОЦЕС ОКИСНЕННЯ АДРЕНАЛІН - АДРЕНОХРОМ
Рут, я подумав, може, ти захочеш узяти собі мамин телефон.
Він майже новий.
Не те що твій.
Дякую.
Овва, дорогий.
Так.
Її це дуже дратувало.
Допитувалася, навіщо я витратив стільки грошей.
Її все дратувало.
Відколи це?
Спершу вона злилася на тебе, бо ти поїхала.
Бо кинула навчання.
Була казна-де й займалася бозна-чим.
Але який сенс злитися на того, кого поруч немає?
Поруч із нею був лише я.
Єдиний, на кого можна було все звалити.
Вона звинувачувала мене в тому, що я був із тобою не досить суворим.
Завжди легше звинуватити когось іншого.
То був дуже важкий час.
Але не переймайся.
Зараз мені набагато краще.
Я піду.
Тату.
Ти знаєш пароль від телефона?
Він не треба. Я вчора скинув усе до заводських налаштувань.
А як же все, що там було?
Твоя мати мертва.
Навіщо їй те, що було в телефоні?
Та й тобі воно навіщо?
Мені?
Не потрібно.
- Менше з тим. - Гаразд.
Як думаєш, можна відновити те, що було на телефоні?
Можу спробувати відновити дані з хмари.
Та в міській майстерні це зроблять краще.
У місті всі знають мого батька.
І що з того?
Рут, що відбувається?
Він цілими днями сидить на горищі.
Я не можу зараз усього пояснити, але…
Я боюся, що одного дня він утне щось божевільне.
Божевілля в його віці може бути чим завгодно, Рут. Чим завгодно.
- Розлученням, купівлею кабріолета. - Але їй було страшно, Ароне.
Моя мати нічого не боялася.
Так.
Але ти давно її не бачила.
Дідько, знаю. Але вона моя мати.
Вона навіть у душ ходила з відчиненими дверима.
Терпіти не могла зачинених дверей і таємниць.
І їй точно не подобалося, що батько замикається на горищі.
А що, як вона туди зайшла й побачила щось?
Те, що батько не хотів показувати.
І вони посварилися, тому вона й дзвонила.
І тому її вбили.
Стривай-но, Рут. Погляньмо.
Ти розмовляла з гвардією?
Усі гвардійці - друзі мого батька.
Я не знаю.
Думаєш, я все це вигадала?
Ні, не знаю. Не знаю, Рут.
Ти тому лишаєшся ще на кілька днів?
Мені треба переконатися, що мої підозри безпідставні.
- Вдалося. - Що там?
Пише, що тут 200 фотографій.
Не так уже й багато.
Так, телефон же новий.
Мабуть, на Різдво подарували.
Порожньо. Тут нічого немає.
А раптом є якась прихована тека?
Щось, чого він не хотів показувати?
О, що це?
Є одна. Без назви.
Заплющ очі.
Навіщо?
- Про всяк випадок. - Який випадок?
Уяви, що там інтимні фото твоєї матері чи батька.
Ну тебе, Ароне.
Або обох разом. Ти не захочеш на це дивитися.
- Ти дурник. - Чесно кажучи, я теж не хочу.
Але якщо це ціна за те, щоб побратися з тобою, я ризикну.
Жартую. Нумо, заплющуй очі.
Гаразд. Відкривай.
Можна вже?
Хто це?
Дідько.
Дідько. Я так і знала.
- Я так і знала. - Що там?
Жінка, що була на прощанні й на похороні.
Я питала в батька, хто вона, а він сказав, що не знає.
Хто вона така, у біса?
Не знаю.
Тільки твоя мати й батько знають.
Ну, я теж хочу знати. І я дізнаюся.
Яким це чином?
Покажу ці фото батькові й змушу його сказати кляту правду.
І ти зробиш це сама?
Дідько, Ароне. Ти курив у фургоні?
Я нервував. Але я тримаю себе в руках.
Привіт, тату.
Пам'ятаєш Арона?
Він повечеряє з нами.
Добрий вечір.
Чудово.
Вибачте, я останнім часом не дуже часто готую.
Щось нашвидкуруч.
Не переймайтеся. Для мене це «Мішлен».
Ти багато швидкоїжі їси?
Вранці прибираю лайно, а ввечері його ж і їм.
Може, тому рак і з'явився.
Тату.
Ні, це не твоя провина.
Це все хімія, яку зараз пхають усередину.
І роблять це навмисно.
Спершу доводять тебе до хвороби, а потім продають ліки.
Вони руйнують державну медицину,
щоб ми платили за неї.
«Вони»?
Твої роботодавці.
Мартіне, я мию підлогу.
Ти працюєш на вбивць.
І викрадачів дітей.
Не забувай.
Ти думаєш, це смішно?
Мартіне, я проясню.
Ви думаєте, мої боси винні в моєму раку?
Не знаю, чи саме твої боси, але…
Ви маєте на увазі великі корпорації.
Та уряди.
Мартіне, ну ж бо.
А хто ще винен?
Завжди легше звинуватити когось іншого.
Я б хотів, щоб хтось був винен.
Я б хотів, щоб рак створювали десь в одному місці,
щоб ми могли туди поїхати, рознести все
й позбутися цієї гидоти.
Але це так не працює, Мартіне.
- Справді? - Ні.
А як тоді?
Захворів? Тоді тобі кінець.
І не знаєш, коли хвороба повернеться.
Тож ти просто ковтаєш цей страх.
Не ковтаєш, а викурюєш, правда ж?
Куриш, валяєшся на дивані й нічого не робиш.
Дозволяєш їм робити що заманеться.
А що робиш ти, тату?
Я ставлю запитання. Проводжу розслідування.
Я копаю глибше.
Зі своєю подружкою?
З тією, що була на прощанні, яку ти не знаєш.
Бачиш, тату, мама мала ваші спільні фото в телефоні.
Де ви гуляєте містом.
Що ти робиш, сонечко?
Нічого. Проводжу розслідування. Як і ти.
Хто вона?
Її звати Берта.
Чудово.
- Хто така Берта? - Берта - моя подруга.
Подруга.
Так, у моєму віці теж можна заводити нові знайомства.
Але в місті люди легко можуть усе перекрутити.
Тому я волію мовчати.
- І де? - Що?
Де? Де ти з нею познайомився?
В інтернеті.
У «Тіндері»?
- Ні. На дослідницьких форумах. - Хто сидить на цих форумах?
Значно більше людей, ніж ти думаєш.
- Справді? - Так.
Більшість просто мовчить, бо…
Чому?
Бо про певні речі нелегко говорити.
Бо через це можна втратити близьких.
Це те, що сталося з тобою?
З мамою?
Можливо.
Берта втратила багатьох.
Вона втратила чоловіка. Втратила опіку над дітьми.
Зараз вона почувається самотньою.
Як друг я намагаюся підтримати її, проводити з нею час.
Я просто намагаюся допомогти.
Хіба це погано?
Що думаєш?
Я розумію, чому ти така, справді.
Та попри все, що в нього в голові, він залишається тією ж людиною.
Він гвардієць, але він добра людина.
Навіть у тій історії, яку він вигадав,
він бачить себе героєм, що рятує дітей від злих еліт.
О, ця кімната навіює спогади.
Було б пікантно зробити це тут, коли батько за стіною.
- Як у старі часи. - Ароне.
Ти вмієш зламувати двері?
Треба потрапити на горище й побачити те, що бачила мама.
А мені з того що?
Я більше не знаю нікого, хто міг би зламати замок.
А я можу?
Це тому, що я колись торгував травою?
Не знаю. Просто подумала, чи не міг би ти мені допомогти.
Рут, я не злочинець.
Знаю, Ароне. Думала, можливо, ти знаєш когось.
Як ти думаєш, із ким я тусуюся?
Хто я, по-твоєму?
Забудь, Рут. Байдуже.
Спочатку обережно виймаємо циліндр.
Ось так. Стежте, щоб пружини не заїло…
АРОН
Алло?
Вибач, Ароне. Я була…
Слухай, ти не бачила там мого бейджа?
Що?
Моєї перепустки з фото й штрих-кодом.
На синій стрічці. Ніде не можу знайти.
Де ти її залишав?
Я завжди вішаю її у фургоні.
Можливо, вчора випадково забув у тебе.
За цією перепусткою будь-хто може зайти в компанію?
Так, звісно.
- Розумію. - Рут, про що ти думаєш?
- Дивно, правда? - Про що ти?
Тобі не здається дивним, що ти приїхав і загубив перепустку?
- Ти не замикав фургон? - Вона має десь бути.
Не переймайся. Спробую зробити дублікат. Бувай.
БЕРТА МАРТІНЕС
ДЕРЖАВНА ШКОЛА ЛАС-ВЕГАСА
Моя колишня дружина збожеволіла.
Довелося домогтися судової заборони. І її надали.
Без жодних вагань.
Бо вона небезпечна.
Вона небезпечна.
Тобто?
Вона з'їхала з глузду.
Вона була…
Вона була чудовою жінкою. Просто неймовірною. Була…
Але збилася зі шляху.
Захворіла.
У неї була важка депресія, що тривала багато місяців.
Це було жахливо.
Вона замкнулася в собі.
Ізолювалася від світу, почала вірити в нісенітниці.
Стверджувала, що птахи - то не птахи.
Що вони за нами стежать.
Що літаки розпилюють наночастинки, аби контролювати нас.
Ніби якісь зловісні сили керують усім навколо.
І що вона має їх подолати, аби припинити всі страждання.
Саме тоді вона стала одержима зникненнями людей.
Зниклими дітьми.
Не можна було переконати її в абсурдності цих ідей?
Якби ж то.
Вона почала фанатично стежити за дітьми. Нашими дітьми.
Обшукувала їх у пошуках прихованих камер, коли вони поверталися додому.
Весь день тільки про цей контроль і думала.
Поновила ліцензію на зброю. Дім був повен зброї.
Та на цьому не зупинилася, ставало дедалі гірше.
Моя колишня свого часу служила в армії експерткою з вибухівки.
Здавалося, вона будь-якої миті може щось підірвати.
Я знаю, що…
Знаю, що одного дня побачу її ім'я в газетах. Точно.
Мій батько став зовсім іншою людиною.
Я знаю, що мої слова прозвучать жорстко.
Тікай від нього.
Тікай звідти. Якнайдалі.
Що ти робиш?
Тренуюся.
Це проблема?
Ніколи не бачила, як ти стріляєш.
А зброя? Її не здають, коли виходять на пенсію?
Ніколи не знаєш, коли вона знадобиться.
На добраніч, Рут.
Мені треба ще кілька днів. Я не можу…
Мама щойно померла. Я допомагаю тут батькові, і…
Гаразд, звільняй.
Це не єдиний бісів клуб у Берліні.
Так.
З ким ти говорила? Погані новини?
Ні. Щодо роботи в Берліні.
Ага.
Куди це ти?
Ми все ще шукаємо Алехандро.
Я до озера. Хочеш зі мною?
Ти любила його в дитинстві.
Ем…
Гаразд.
Ми прочесали весь ліс і нічого не знайшли.
Якби він загубився, впав десь
або помер, ми б знайшли тіло.
То що ми тут робимо?
- Там тунелі. - Тунелі?
Так. Їм сотні років.
Під час війни «макі» ходили ними до своїх родин у місті.
Дивися.
Бачиш?
Знаєш, що тепер на тому боці?
- Що? - Фармкомпанія.
Ясно.
Нумо?
КУПАННЯ ЗАБОРОНЕНО
Годі вже, тату. Гаразд?
А якщо вхід до тунелів в озері?
Кілька років тому були якісь витоки.
Тому ніхто й не купається.
З озера зробили смітник.
А якщо це прикриття, аби люди не лізли у воду
й не знайшли тунелі?
Треба буде повернутися з гідрокостюмом.
Знаєш що? Не знадобиться.
Що ти робиш?
- Шукаю тунелі. - Що?
Там же повно лайна!
Де тунелі, тату?
Сюди? Чи туди?
Що ти коїш?
Те саме, що й ти.
Те саме безумство, яке ти твориш щодня.
Уже не смішно, правда?
Я нічого не бачу.
Може, сюди?
Що не так?
Дідько.
- Я порізалася. - Я ж казав.
Вези мене додому.
Що?
Ти знаєш, скільки гидоти там на дні?
Знаю. Власне, я тебе попереджав.
Треба обробити рану, аби не було зараження.
Та дрібниця.
Хочу ще дещо нагорі перевірити.
Нумо швидше. Буде дощ.
Тобі ні до чого немає діла, крім цієї клятої одержимості малим.
Ми щойно поховали маму, а ти знову за своє, чорт забирай.
Знаєш, мені здається…
Мамина смерть тебе розлютила,
бо перервала твої пошуки на два дні.
Хочеш сказати, що мені байдуже на смерть дружини?
Чому ти так учепився в того хлопця?
Що таке? Хочеш її вразити?
Кого?
Свою подругу Берту.
Це вона тобі так мізки промила?
Не знаю. Кажи вже. Ти закохався чи як?
Я кохав лише одну жінку - твою матір.
Попри те, що вона пила.
Попри те, що раптом стала завзятою парафіянкою.
Твоя мама давно вже була сама не своя. Відколи ти поїхала.
Ясно. Тепер я в усьому винна, так?
Знаєш, чому я поїхала, тату?
Бо більше не могла витримувати.
Бо хотіла кинути плавання, а ви не дозволяли.
Я хотіла жити власним життям.
Мати обожнювала тебе, Рут.
Ти була світлом у її житті, а потім раптом залишила її в темряві.
І ти ще дивуєшся, що вона почала пити?
Може, вона пила, бо не могла терпіти поруч буркотливого старого,
який божеволів від своїх паршивих теорій змови?
Знаєш, як важко любити того, хто так на тебе дивиться?
Того, хто більше не поважає? Не кохає?
Хто бачить у тобі лише непотрібного старого?
Думаю, я теж винна в тому, що ти так з'їхав із глузду, га?
Я при повному розумі. Здоровий, як ніколи. Я прокинувся.
Це ти й усі інші волієте жити в невігластві.
Ігноруєте страждання й біль тих дітей і їхніх родин.
Годі. Не можу більше терпіти, як ти знову впадаєш у це кляте безумство.
Я не божевільний!
Якби зникало так багато дітей,
про це кричали б усі газети, чорт забирай!
Яка ж ти наївна, сонечко.
Невже мені й тепер треба пояснювати тобі, як влаштований світ?
Я волію думати, що ти наївна, а не щось гірше.
Ти вже й мене почнеш підозрювати?
Звісно, усіх підкупили, крім тебе. Так, тату?
Усі дурні, крім тебе.
Ти на себе в дзеркало дивився?
Ти бачив, який маєш вигляд?
Це не зовсім вигляд генія.
Ти не схожий на «просвітленого»,
який знає істину, а всі інші мають його слухати.
Ти просто старий, що зачинився на горищі й творить бозна-що.
Ось хто ти насправді, тату.
Хочеш знати, що я роблю на горищі?
Тому ти вчора намагалася вибити двері?
Ти за мною шпигував?
- Чудово. - Куди ти йдеш?
- Ти заблукаєш! Рут! - Відпусти мене!
- Дай мені спокій! - Рут!
Рут.
Рут!
Стій!
Дай мені спокій!
Рут!
Ти знепритомніла, але зараз усе гаразд.
Треба кілька днів полежати, інакше зі щиколоткою будуть проблеми.
Пий знеболювальне кожні вісім годин.
І пий відвари, які готує батько. Він розуміється на травах.
Але головне - спокій. Щиколотка має правильно зростися, гаразд?
Гаразд.
Навіщо, у біса, ці камери навколо будинку?
Ти шпигуєш за мною чи шпигував за мамою?
Про що ти? Навіщо мені це? Не верзи дурниць.
Тепер я верзу дурниці.
Я поставив їх задля безпеки.
Бо боявся, що ті люди прийдуть за нами.
Боже правий.
Бачиш? Я знав, що ти не повіриш. Тому нічого й не казав.
Хто прийде за нами, тату?
Хто? Люди з фармкомпанії?
- І політики. І поліція. - Ой.
Вони можуть підкупити будь-кого, навіть тих, від кого не чекаєш.
Подумай про це хоч мить.
Вони коять таке з дітьми.
Вони здатні на все щодо кожного, хто їм заважає.
Вони знають, що я копаю під них.
Нещодавно вони засікли мене біля своєї будівлі.
Охоронець вимагав посвідчення. Я відмовився.
Але вони знають, хто я та де живу.
Що ти там робив, тату?
Тунелі виводять туди. У їхній підвал.
Слухай, я більше не можу. Несила.
Не можу сидіти тут незворушно,
поки ти верзеш про тунелі та викрадення.
Я більше не можу.
Ти мене не слухаєш. Вони дуже небезпечні.
Єдина, хто стежить за мною на авто, - це твоя подруга.
Вона захищає тебе, Рут.
Від чого?
Вона стежить за тобою, аби переконатися, що ти в безпеці.
Ти моя донька, тож ти теж під прицілом.
Камери записували ту ніч, коли мама померла?
Звісно.
І що на них?
Видно, як мама заходить у ванну. От і все.
Цивільна гвардія знає?
Так. Я віддав їм усі записи.
Це перше, що я зробив.
Ну, ти мені не казав.
Бо ти б мені не повірила. Ось чому.
- Дякую. - Прошу.
Я покажу, гаразд?
Це відео з того моменту, коли мама вже була у ванній.
Того дня, коли вона померла.
Саме так.
Але звуку немає.
Ні, звісно.
Ми не знаємо, чи мама щось відповіла.
А якщо батько розігрує виставу?
Це б означало, що він врахував наявність камер,
аби забезпечити собі алібі
й холоднокровно вбити вашу матір.
Ви вірите в це?
Ні. Але мама замикається й падає.
- Чому вона падає? - Алкоголь.
Мама не могла стільки випити.
Гаразд.
Цей запис зроблено кількома днями раніше.
Він може вас трохи шокувати.
Того дня вона теж явно була напідпитку.
- Будь ласка, вимкніть. - Так, звісно. Вибачте.
Може, я пхаю носа не у свою справу.
Удома все гаразд?
Ми допоможемо, якщо щось знадобиться.
Гаразд?
Як ти взагалі надумала сідати за кермо з такою ногою?
Ти не чула, що казав лікар?
Хочеш в аварію потрапити?
Щоб я і тебе втратив?
Я мала дізнатися правду.
Яку саме?
Що твоя мама пила до нестями?
Це ти хотіла знати?
Саме від цього я й хотів тебе вберегти.
Від цих кадрів.
Ти не мала це бачити.
Я не хочу, щоб ти такою запам'ятала маму.
Вибач.
Обіцяй мені, що відпочиватимеш і викинеш усе це з голови.
Прийми душ і розслабся.
Пий трав'яний чай. Він піде тобі на користь.
Рут, тобі щось треба?
Золотце, ти як?
Рут, скажи що-небудь.
Рут?
Ти в порядку? Що сталося?
Це так, у біса, дивно. Зі мною все було гаразд.
А тоді я випила бісів настій, і в мене закрутилася голова.
- Розумієш? - Так.
Я почала втрачати рівновагу.
Ноги підкошувалися. Як у мами на відео.
Тож я подумала, що батько міг їй щось підсипати.
Щось, про що його друг-експерт промовчав у звіті.
- Тому там нічого немає. - Стривай.
Почекай, бо я вже геть нічого не розумію.
І я трохи під кайфом.
Я думав, на відео видно, як батько стукає, а мати не…
Хто тобі це сказав?
На відео все видно, але нічого не чути.
Може, все це була лише вистава.
Стукіт у двері. Зламаний замок.
А коли він зайшов і побачив, що вона не може ворухнутися,
він холоднокровно її вбив.
Рут, ти себе чуєш? Ти розумієш, що ти верзеш?
Він мене приспав. Я не могла встояти на ногах.
Не знаю. Може, ти щось курила.
- Я нічого не курила. - Може, ще щось приймала?
Нічого.
Я пила…
Знеболювальне для ноги й те, що мені дали в дільниці.
Може, у цьому й причина.
Чому ти мені не віриш? Га?
Про що ти говорив із моїм батьком?
Я бачила, ви шепотілися.
Рут, твій батько дуже за тебе хвилюється. От і все.
- Ти впевнений? - Так.
- Він не пропонував тобі роботу? - Слухай, годі вже.
Гаразд, Рут. Годі.
Як надумаєш, що батько хоче тебе вбити чи бачить прибульців,
дзвони комусь іншому.
Я вже втомився від цього.
Втомився бігти на кожен поклик, коли тобі треба секс,
трава чи послуги слюсаря.
Ясно.
То це я тобою користуюся, еге ж?
А ти все робиш виключно безкорисливо. Правда, Ароне?
Зовсім не тому, що сподіваєшся знову щось налагодити між нами.
З мене годі, Рут.
Рут.
Відчини двері.
Рут.
Ти в порядку?
Хочеш, я покличу доктора Веласко?
ДОКТОР ВЕЛАСКО
АНДРЕС ВЕЛАСКО АРРАНС
АЛЬФОНСО ГАРСІЯ МАРІН
26 ЛЮТОГО 2024 РОКУ
АЛЬФОНСО ЗАВЖДИ ЗМУШУЄ НАС УСМІХАТИСЯ
ЦИВІЛЬНА ГВАРДІЯ
Мені треба сержант Бальєстер.
Зачекайте, будь ласка.
- Я не можу чекати. Це терміново. - Агов!
Агов!
Перепрошую.
Вам сюди не можна.
Рут! Що ти робиш?
Що ти коїш?
Вибач.
Вибач, тату.
Чи міг би ти зробити мені свій настій, будь ласка?
Звісно.
НЕВІДОМИЙ НОМЕР
ВІДПОВІСТИ
Рут, це сержант Бальєстер. Мені сказали, що ви приходили.
Так.
Думаю, ви бачили батька в моєму кабінеті.
Нам треба поговорити.
Що сталося?
Батько приходив сьогодні вранці сказати, що, на його думку…
РУТ АРСЕ
…ви можете бути причетною до смерті своєї матері.
Він вважає, що ви пов'язані з фармкомпанією,
що відкрила тут філію, і, можливо, працюєте на когось іще.
АРОН ДІАС БУЕНО
Що збігів не буває.
Коротше, маячня самотньої людини, у якої забагато вільного часу.
Останнім часом ми часто таке бачимо.
ЗНИКЛИЙ ХЛОПЧИК ОЗЕРО
ВОНИ ПРАЦЮЮТЬ НА НИХ?
Я просто хочу, щоб ви знали: для нас і для будь-кого при розумі
справу закрито, ніякого злочину не було.
Це був нещасний випадок.
Кожен доказ указує на те, що це прикрий випадок.
Тоді навіщо?
Що?
Навіщо вигадувати все це?
Бо, думаю, дуже важко змиритися з утратою коханої людини
через таку безглузду випадковість.
Завжди легше звинуватити когось іншого.
Нелегко впоратися з таким болем.
Мені здається, ці ідеї дають вашому батькові відчуття особливості й користі.
Але я мусив вас попередити. У нього переконання фанатика.
А фанатик - це
найнебезпечніший тип людини.
Обережно з ним, будь ласка.
Дякую.
Тату?
Тату, вибач.
- Тримайся від нього якомога далі. - Вибач.
Я хочу поговорити.
Ти ледь не вбила його, чорт забирай.
Я поясню. Усе гаразд.
Тату.
Він тебе боїться. Не бачиш?
І не дивно.
- Дідько, тату. - Дай руки.
- Якщо хочеш говорити, будеш зв'язаною. - Що?
Ми не дозволимо тобі знову на нього напасти.
Тату.
Роби, як вона каже, сонечко.
Я думала, ти причетний до смерті мами.
Вибач. Вибач мені, тату.
Я не розуміла. Я…
Я не хотіла завдати тобі болю.
Що ви збираєтеся робити?
Викликати цивільну гвардію?
Що це таке?
- Дідько! - Це необов'язково.
Іди сюди.
Мартіне, тепер у нас проблема з твоєю донькою.
Ми не знаємо, що вона бачила на горищі.
Треба діяти негайно.
Мусимо дістатися тунелів. Треба знайти дітей.
Хто ще там приперся?
Це лікар. Певно, прийшов провідати Рут.
Скажи йому піти.
Тату, що це?
Це перепустка Арона?
Тату! Ні! Тату!
Тату, не залишай мене тут!
Замовкни, у біса.
- Тату! - Нумо, слова…
Допоможіть!
Ти замовкнеш чи ні?
- Тату! - Ти замовкнеш.
…астурійською. Сьогоднішнє гарне слово має шість літер.
Інма? Ні?
Нумо трохи заспокоїмося. Га?
Агов, спокійно. Я все владнаю.
Це «гарне слово» не надто приємно пахне.
Я почекаю на тебе в авто.
Ні. Не вгадали.
Тату, навіщо тобі перепустка Арона?
Це бачила мама? Що ти хочеш робити?
Ти тому видалив усе з її телефона?
Вона теж заходила на горище.
Дізналася про наші плани й геть з'їхала з глузду.
Після того вона й почала пити по-чорному.
Але я не вірю, що це був нещасний випадок.
Я думаю, її вбили.
Ти справді думаєш, що я причетна?
Я знаю, що ти б ніколи не скривдила матір.
Але тебе могли використати, аби підставити мене й прибрати з дороги.
Спершу я в це не вірив, але все це…
Смерть матері одразу після того, як мене засікли біля їхньої будівлі…
Тут надто багато збігів.
Мама впала сама.
Це важко прийняти, але немає іншого вибору.
Це страшно, але вигадки не допоможуть.
Я сказав лікарю, що ти спиш, попросив прийти пізніше.
Він тебе розв'яже.
Тату.
Тату!
Дідько.
Допоможіть!
Будь ласка, допоможіть!
ПОШУКИ АЛЕХАНДРО УЕЛЬВИ ТРИВАЮТЬ
Він в озері.
Ароне, прошу, послухай мене.
Знаю, я багато дурниць наговорила останнім часом.
Але зараз я серйозно.
Батько забрав твою перепустку й використає її, щоб зайти в будівлю.
Може, він уже там.
І це ще не все. У нього пістолет і вибухівка.
З ним жінка. Вона військова й знає, як із цим поводитися.
Вони ідуть у підвал.
Вони думають, що в секретних тунелях ховають дітей.
Бог знає, на що вони здатні, щоб їх знайти.
Я вже в дорозі, та можу не встигнути.
Повір мені, будь ласка. Ароне, благаю.
…він використає її, щоб зайти в будівлю.
Може, він уже там.
І це ще не все. У нього пістолет і вибухівка.
Обережно.
Чекай.
Нумо.
Я піду.
Усе гаразд.
Починаймо.
Стійте. Сюди не можна.
Мій батько всередині. Я мушу ввійти.
Ароне. Агов, ти як?
Спробуймо іншу стіну. Вони мають бути за нею.
Тату.
Рут! Що ти тут робиш? Іди додому.
Ні. Ти йдеш зі мною.
Не можу, золотце.
Хлопчика тут немає.
Пам'ятаєш, я порізалася об метал в озері?
То був велосипед Алехандро.
Він там. Потонув разом із велосипедом. Я впевнена.
Ти що завгодно скажеш, аби я передумав.
Ні, тату. Не. віриш - поїхали в поліцію.
Вони його знайдуть. Він в озері.
Навіть якщо так, ідеться не лише про Алехандро.
Ідеться про всіх інших дітей.
Тих, хто був тут, і тих, хто буде.
Невже не бачиш, що ми їх урятуємо, відкривши правду?
Я розумію тебе, справді. Але ти не маєш нікого рятувати.
Ти не мусиш рятувати дітей.
Тобі не треба змінювати світ чи бути героєм.
Хіба тобі не досить бути просто моїм батьком?
Бо ти мені потрібен.
Придумаймо інший план. Повернімося іншим разом.
Що завгодно. Я більше тебе не покину.
Я буду поруч із тобою. Обіцяю.
Обіцяю, тату.
Я люблю тебе.
- Ні! Тату! - Нумо! Рут!
Сьогодні прийшла сумна звістка: Алехандро Уельву,
хлопчика, який зник місяць тому,
знайшли мертвим в озері Кальдас.
Тіло Алехандро було затиснуто серед уламків.
Ще одна трагедія доповнює перелік смертей минулого тижня:
Мартін Арсе й Берта Мартінес.
стали жертвами вибухів, які самі ж і влаштували
у підвалі фармацевтичної компанії «Сертікс».
Схоже, обоє вірили, що в підземеллі
є тунелі, де вони знайдуть Алехандро та інших зниклих дітей.
Теорія змови, яка
останніми місяцями набула неабиякого розголосу…
МАДРИД
РІК ПО ТОМУ
Привіт.
Ти ж донька Мартіна, так?
Того, що був у фармкомпанії.
Скажи, він же насправді не помер, еге ж?
Що?
Це все інсценування, щоб він міг копати далі?
Аби йому дали спокій.
Про це ніхто не має знати.
Бо поліція й медіа - усі вони заодно.
Очевидно, що над малим проводили досліди, а потім викинули в озеро.
Що ти верзеш?
Хіба ти не розумієш, що це маячня?
Ясно.
Ти не можеш говорити, так? Це небезпечно для тебе?
Я розумію.
Але одного дня правда відкриється.
Думаю, твій батько все виведе на чисту воду.
Він надихає дуже багатьох.
Передай йому це від мене.
Круто.
ГОДІ БРЕХНІ
ХТО ЗА ЦИМ СТОЇТЬ?
ЗУПИНІТЬ УБИВСТВА УБИВЦІ
ПРОКИДАЙСЯ
ЗВІЛЬНІТЬ НАШИХ ДІТЕЙ НЕГАЙНО
МИ ХОЧЕМО ПРАВДИ
ГОДІ БРЕХНІ. ПРОКИДАЙСЯ!
Переклад субтитрів: Аліна Новосаденко