-Kā viņa izklausījās pa telefonu? -Normāli.
Pat jauki.
Esi drošs, ka tā ir laba ideja?
Nē. Bet domāju, ka ir jauki, ja ir vecmāmiņa.
Man nebija, nezinu.
Kad paliku stāvoklī, mana vecmāmiņa, mammas mamma...
Viņa mani vienkārši apskāva un neko neteica.
Mamma kliedza divas dienas.
Forša vecmāmiņa ir zelts.
-Iesim? -Jā.
Nr. 12.
-Ar Pāvelu runāji? -Nē. Viņš neatbild uz maniem zvaniem.
-Varbūt tev vajadzētu... -Varbūt tev vajadzētu runāt ar Ādamu?
Paldies.
Labdien.
-Labdien. -Labdien.
Filips Račinskis.
Zinu. Nāciet iekšā.
Račinska kungs, paldies, ka ieradāties. Mans zvans...
iespējams, jūs pārsteidza.
Tā bija. Sauciet mani par Filipu.
-Un jūs? -Kikī.
Es esmu...biju...Ankas draudzene.
Jauka māja.
-Atnācāt ar apsardzi. Baidāties? -Man vajadzētu?
Mana mazmeita.
Tik skaista.
Jā. Viņa pa ceļam aizmiga.
Nāciet iekšā.
Nenovelciet apavus.
Šī ir eleganta māja. Nāciet.
Šis ir Filips.
-Šī ir... -Kikī.
Kikī. Un tā ir mana mazmeita Tosija.
-Ada. -Filips.
-Kikī, sveiki. -Patīkami.
Mans vīrs Jeremijs.
Jereks. Prieks iepazīties.
-Mūsu dēls. Pats iepazīstināsi? -Nāc šurp! Kā tevi sauc?
-Ksaverijs. -Sveiks.
Un mans brālis Hūberts.
-Hūberts. -Kikī, sveiki.
Hūberts.
Labi, ka esat šeit, mamma tik daudz pagatavoja...
Neies zudumā.
Viņa ir tik jauka. Pilnīgi kā Krištofs.
Taisnība, tā ir.
-Ko jūs dzersiet? -Hūbert!
Klusu, pamodināsi viņu. Iesim uz biroju.
-Neiebilstu pret glāzi ūdens. -Beidz, te ir vīns...
-Sarkans, balts. -Aizvērt durvis?
Nē, esmu pie stūres, pietiks ar ūdeni.
-Vīnogas tevi atraisīs. -Neuzstāj. Ar citronu?
Lieliski.
-Vīnu? -Nē, man ir Tosija.
-Lūdzu. -Paldies.
Tam jābūt Krištofam. Ielaidīsi viņu?
Es kaut ko nopirku Tosijai.
Pielaikosim, kad pamodīsies, nezinu viņas izmēru.
Domāju, ka būs labi. Paldies.
Visa ģimene ir šeit.
-Varam parunāt? -Mēs runājam.
Es dotu priekšroku virtuvei.
Atvainojiet.
Šķiet, Krištofs nepriecājas par mūsu ierašanos.
-Tāds viņš ir. Reti kad ir priecīgs. -Teicu, ka dusmosies.
-Tu neko citu nedari, kā tikai runā. -Nemaz nesāc...
Ātri nosvinēsim mammas dzimšanas dienu.
Jauki, ka esat šeit.
Pa ceļam bija kādi sastrēgumi?
-Kā jau Varšavā. -Pareizi.
Krištof!
Dēls, lūdzu, paliec.
Būtu zinājuši, ka ir jūsu dzimšanas diena, būtu atnesuši dāvanu.
Kā jūs varējāt zināt, ja neesat daļa no ģimenes?
Priecājos, ka šodien visi esam šeit, un ceru, ka tā būs daudz biežāk.
-Kam tāds cirks? -Nu beidz.
Gribēju pateikties Filipam, ka lieliski tiek galā ar Tosiju.
Varbūt nav labākais brīdis, bet...
Uzskatu, ka mums jāstājas pretī grūtām situācijām,
nevis jāslēpjas no tām. Ksaverij, beidz klikšķināt.
Tāpēc domāju, ka...
Krištofam Tosija būtu jāadoptē.
-Nesaki, kas man jādara. -Krištof.
-Kāpēc tu viņai pateici? -Krištof...
Mieru.
Ksaverij, paņem manu telefonu un ej otrā istabā kaut ko paskaties.
Bērnam vajag ģimeni.
Tosijai ir ģimene.
Es skaidri pateicu, ka nevēlos bērnu.
"Es negribu to bērnu."
Pieaugušam vīrietim jābūt atbildīgam.
Varbūt es tāds neesmu.
-Diez, kurš pie tā vainīgs? -Ļauj minēt.
-Es? -Nezinu.
Es tā neteicu, bet ir iespējams.
Tāpēc ir laulība, lai nebūtu jārunā tādas muļķības.
Cilvēki precas, vienojas un tad rada bērnus.
Ne tā kā tagad, atvērtas attiecības, vientuļās mātes, pašnāvības.
Tavā galvā tas viss ir saistīts, vai ne? Būt neprecētam, pašnāvība. Ja?
Arī globālā sasilšana?
Protams, jo galvenais ir izklaide, vai ne?
-"Darīt, ko vēlas." -Varbūt pārstāj dzert?
-Kāpēc? Uztraucies par mani? -Jā, es uztraucos!
Sen neesmu redzējis tevi skaidrā.
Labi.
-Apmierināts? -Lieliski, mammu. Velns...
Lieliski, kā vienmēr. Paldies.
Tas neatstās traipu.
Tev pat sunim nevajadzētu būt, mammu.
Kur nu vēl bērni.
Ielej man, lūdzu.
Tev kādreiz kaut kā trūka?
Jā. Tu.
Es visu laiku biju viens. Tu vienmēr biji darbā,
un tad tu dusmojies, ka tev bija jārūpējas par mums. Mums vai māju.
-Tu esi netaisns. -Tiešām?
Vai zināji, ka Ada sevi grieza?
Zināji? Vai nezināji?
Labi, Kikī...
-Iesim. -Nē! Kāpēc? Atvainojiet. Sēdieties.
Mēs kā ģimene runājam par ģimenes lietām.
Sēdies.
Tu nebiji vienīgais bērns ar strādājošiem vecākiem.
Katrai ģimenei ir savas problēmas! Visām!
-Mēs neesam disfunkcionāla ģimene. -Mēs esam, mammu.
Sauksim lietas īstajā vārdā. Mēs esam disfonkcionāli.
Manas labākās bērnības atmiņas ir ar kaimiņu auklīti.
-Labākās bērnības atmiņas ar svešinieku! -Pietiek!
Atceries, kā viņa mūs iepļaukāja?
Ko? Kā tas bija?
-Pļauka par izrunāšanos. -Sasodīts, pārtrauc!
Ada, pietiks ar asarām.
Mēs nebijām laimīgi, mammu.
Krištof. Tu dumjš esi?
Kurš mūsdienās ir laimīgs? Ko? Šeit kāds ir laimīgs?
-To sauc par dzīvi. -Tā nav dzīve. Nevajadzētu tādai būt.
Muļķības, ka laulība ir maģisks brīnumlīdzeklis?
Tā ir! Jo tā ir atbildība!
-Tu apprecies un radi bērnus. -Protams.
Vai tu sev pajautāji, vai tu būtu laba māte?
Vai arī, vai vispār vēlējies bērnus?
Ko? Tu pat nemīli savu mazdēlu! Es esmu tāds pats kā tu,
jo savā dzīvē nevienu neesmu mīlējis!
Es tev atdevu savus labākos gadus. Mēs ar tavu tēvu bijām...
Pievieno vēl tēvu šajā perfektās ģimenes attēlā!
Tēvs!
Jūs vienmēr strīdējāties.
Visi pāri strīdas. Tā tas ir.
Jā? Kā ar klusēšanas taktiku?
Kad tu apvainojies un nerunāji? Un nepirki pārtiku?
Kad mājās nebija nekā, ko ēst?
Kad man bija jāprasa tēvam nauda, lai nopirktu pārtiku?
Kad viņš pārnāca mājās, baidījāmies, ka tu sāksi ar viņu strīdēties
un viņš ar mums atkal divas nedēļas nerunās!
Ignorēs mūs!
Viņš varbūt nebija ideāls, bet viņam rūpēja.
Rūpēja?
Savā sagrozītajā veidā!
Ignorējot Adu? Uztverot viņu kā atpalikušu,
jo visas atzīmes nebija 10? Kāda paradīze!
Viņš gribēja, lai esat atbildīgi pieaugušie.
Atbildīgi?
Tik mazam bērnam jābūt atbildīgam? Es biju tik liels!
Atbildīgam, lai jūs viens otru mīlētu? Lai nestrīdētos?
Un runātu viens ar otru kā cilvēki?
Dārgais Filip...
neviens negaida, ka tu uzņemsies tādu atbildību,
tāpēc Krištofs rūpēsies par savu meitu.
Noliec vīnu.
Es tikai uztraucos par Tosiju.
Tu esi jauns, tev vēl visa dzīve priekšā...
-Pārstāj. -Es nerunāju ar tevi.
Bērnam vajadzīga mīlestība.
-Atšķirībā no mums, viņš viņu mīl. -Bet viņš ir zilītis.
Man tevis žēl, mammu.
Bet cepetis bija labs, vai ne?
Nezinu, varbūt tas ir savādi, bet...
-man tā Olga ir žēl. -Man nav.
Mums nevajadzēja tur iet.
Vēlies mazliet uz rociņām?
Nē, nē, nē. Neēd to!
Tu atstāji Tosijas dāvanu.
Mūsu pirmā tikšanās negāja pārāk labi.
Tas nozīmē, ka būs vēl citas?
Mēs tagad esam ģimene.
Ģimene labi izskatās attēlos.
Labāk esi pa vidu, citādi tevi izslēgs. Drīkstu ienākt?
Lūdzu.
Sveika, mazā!
-Sveika! -Vēlaties ko dzeramu?
-Jā. -Ko?
Pietiks ar ūdeni.
Ak, vai!
Kas tev tur ir?
Tosija, paskaties.
Paskaties, ko vecmāmiņa tev nopirka.
Skat! Redzi, kāda skaista kleita princesei.
-Man ir tikai gāzētais ūdens. -Žēl.
Uzmērīsi? Nāc šurp...
-Ar citronu? -Jā, lūdzu.
Vai iepriecināsi vecmāmiņu un uzvilksi kleitu? Skaties.
Domāju, ka ir laiks doties gulēt.
Princese viņa būs vēlāk, tagad laiks gulēt.
Nevaram izdarīt izņēmumu vecmāmiņas dēļ? Ko?
Attiecībā uz gulētiešanu izņēmumu nav.
Skaidrs.
Atā, maziņā. Atā.
Ko tas nozīmē?
Ielūgt mūs, ierasties šeit, saukt sevi par vecmāmiņu...
-Es esmu viņas vecmāmiņa. -Nenāciet šeit vairs.
Es pieteicos Tosijas adopcijai.
Ceru, ka saproti.
18. MARŠRUTS NARUTOVIČA IELA MARŠRUTS MAINĪTS 3623
45
Tu par to zināji?
-Par ko? -Tava māte vakar atnāca pie manis,
teica, ka adoptēs Tosiju.
-Tu kaut ko teiksi? -Nāc iekšā.
Tu zināji?
-Nezināju. -Viņa to nevar.
Es saprotu...
Tu neko nesaproti. Parunā ar viņu, aizliedz to darīt.
Velns!
Tu viņai esi tuvākais radinieks, jums ir cieša saikne.
Tu Tosijai jau esi kā tēvs. Tas būs mūsu arguments.
Ja iegūsim aizbildniecību,
mums būs labas izredzes uz adopciju un vecāku tiesībām.
Vakar satiku Krištofa māti. Tosijas vecmāmiņu.
Kāpēc?
Viņa gribēja satikt mazmeitu.
Viņi varēja paņemt Tosijas DNS paraugu.
Plānoju apšaubīt viņa paternitāti.
-Bet viņš ir viņas bioloģiskais tēvs. -To nevar droši zināt.
Turklāt tas mums būtu devis vairāk laika.
Jo ilgāk Tosija ir pie tevis, jo ciešāka kļūst jūsu saikne.
Pierādi, ka spēj rūpēties.
Apgrūtinot atņemšanu.
Viņi neko nepaņēma. Visu laiku biju ar viņu.
Tiesa parasti lemj par labu bioloģiskajam vecākam.
Viņš nav izrādījis nekādu interesi. Necenšas sazināties.
Viņi var teikt, ka Anka viņam to neļāva, jo vēlējās bērnu tikai sev.
Un viņš cieta, jo mīl savu meitu.
Tas, ka kāds ko saka, nenozīmē, ka tā ir.
Bet labi...
Nekas traks. Tikai nākamreiz
paziņo man visu, kas attiecas uz šo lietu.
Viņa vakar atnāca pie manis. Viņa pieteiksies Tosijas adopcijai.
Tad mums ir beigas.
-Čau. -Čau.
-Atvaino, vajadzēja izvēdināt galvu. -Viss labi.
-Kā iet Tosijai? -Labi, viņa guļ.
Es tev nekad nepateicos par to, ko pateici autobusa pieturā.
Ka Tosijai vajadzīgs tēvs, nevis piedzēries onkulis.
Vienmēr tavā rīcībā.
Ko Terēza teica?
Ka mēs to raganu tiesā uzveiksim.
Es tevi mīlu. Ejam.
Gatavi?
-Esmu tik uztraucies, ka vemšu. -Paturi viņu.
Filip, man tev kas jāsaka.
-Zinu. -Nē, pagaidi...
Ādams gaida.
-Priecājos. -Jo...?
Ka Ādams mūs gaida. Paņemsi ratus?
-Turēšu īkšķus. -Paldies.
-Nāc šurp. -Kāpēc?
Vienkārši izdari!
Kā kaimiņš tu esi suņa nagla pēcpusē.
-Sajutu ko cietu? -Jēziņ. Tas ir mans telefons.
-Es tā ceru. -Tu esi jukusi.
Tu zaudēji derībās.
-Es biju skaidrā? -Tu man esi parādā simtu.
-Jautāju, vai biju skaidrā? -Nē.
Tas nav jauki, izmantot sievieti, kas ir reibumā.
Par ko bija derības?
Tas bija bērēs. Ka Filips neizturēs un padosies.
Pat ar vislielāko uzticēšanos testiem,
viedoklis tiek balstīts arī uz interviju.
Testus var interpretēt dažādi.
Tests, kas balstīts uz interviju, sniedz visuzticamāko viedokli.
Filipa kungs ir empātisks, godīgs,
atklāts, ar labu spriestspēju,
un viņš apzinās izaicinājumus un atbildību.
Bērns viņa aprūpē ir drošībā, un viņas vajadzības tiek nodrošinātas.
Pēc rūpīgas telpu apskates un pārbaudes
es secinu, ka dzīvoklis ir tīrs un kārtīgs,
un bērnam ir sava istaba atbilstoši vecumam.
Ņemot vērā Filipa kunga jauno vecumu, pieredzes trūkumu un ģimenes stāvokli,
neskatoties uz labām atsauksmēm,
es uzskatu, ka bērns jāievieto aprūpes centrā.
Atvainojiet...
Aprūpes centri bieži
ir Dieva dāvana pamestiem vai nevēlamiem bērniem.
Bet, lai kā mēs tos sauktu, tie ir bērnunami.
Kas ir svarīgāk? Dziļa mīlestība un saikne
vai tukšas frāzes par aprūpes centriem,
kurus saucam par "mājām", lai nomierinātu savu sirdsapziņu,
jo mēs nekad tur nesūtītu savus bērnus?
Vai kāds, kurš bijis nekontrolējams...
kuram patīk dzert un ballēties,
vienas nakts laikā var kļūt par paraugu mazam bērnam? Tiešām?
Vai uzskatām, ka tāds cilvēks var būt labs aprūpētājs?
Vai cilvēks, kurš nesmādē alkoholu, kas zina ko vēl,
var rūpēties par neaizsargātu būtni?
Nodrošināt viņas drošību, vērtību kopumu?
Godātais tiesnesi, šāds apraksts atbilst daudzām ģimenēm šajā valstī.
Alus pēc darba, vīns pie vakariņām, nekādas intereses par bērnu lietām,
laiks, kas pavadīts skatoties telefonā vai televizorā?
Laulāta ģimene nav perfekta.
Vismaz šajā telpā nevajadzētu ļauties dominējošiem stereotipiem.
Paskatīsimies spogulī un pajautāsim,
vai mēs dažreiz neatstājam novārtā savus bērnus?
-Viņš ir gejs. -Jūsu godība.
Advokāt...
lūdzu, informējiet savu klienti...
-par kārtību tiesas zālē. -Protams, atvainojiet.
-Jūs esat homoseksuāls? -Es tikko to pateicu.
Šī lieta nav par to. Advokāt!
Varat savaldīt savu klienti?
-Mēģināšu. -Paldies.
Labāk, lai tā būtu. Mana pacietība ir liela,
bet tai ir robežas. Lūdzu.
Mana kliente vienkārši ir norūpējusies par savas dārgās mazmeitas nākotni.
Pēc māsas zaudēšanas Filipa kungs drosmīgi mēģinājis būt tēvs, bet...
mēs visi labi zinām, ka jaunībai jādod priekšroka.
-Vai vecumā nebūtu jāatpūšas? -Advokāte.
-Vientuļais tēvs nav pilnīgas mājas. -Bet mīlošas gan.
Olga, Tosijas tēva māte, ir gatava nodrošināt savai mazmeitai stabilas,
pilnvērtīgas, pārtikušas un mīlošas mājas.
Piekritīsiet, advokāt, ka mīlestību nevar novērtēt bagātībā?
-Tā ir demagoģija. -Šeit es jums piekrītu.
Atvainojiet.
Varu ko pateikt?
Kas jūs būtu?
Es esmu...biju...
Ankas labākā draudzene.
Filipa māsas.
Pazīstu Filipu, kopš viņi ieradās Varšavā.
Nē, tas nav tas, ko vēlējos teikt...
Vēlējos pateikt...
Man bija 16 gadi, kad paliku stāvoklī.
Nevienam nerūpēja, vai spēšu dot bērnam to, kas tam vajadzīgs,
vai arī, vai būšu laba māte.
Tas nebija viegli.
Bet es tiku galā.
Un es zinu vienu lietu.
Galvenais ir mīlestība.
Tik vienkārši.
-Mīlestība ir svarīgākā. -Neredzu saistību.
Jēziņ, ir! Jo visi runā par bērna interesēm,
vai neredzat, ka viņš darīs visu viņas dēļ?
Viņš kopš pirmās dienas ir bijis viņas tēvs...
Atvainojiet, bet es nesaprotu, kādā statusā šī kundze sniedz liecību.
Drīkstu turpināt?
Kā jau teicu, Tosijas vecmāmiņa nodrošinās viņai stabilu vidi.
Viņas stabilā ģimenes situācija un labais materiālais stāvoklis
nodrošinās Tosijai drošu vidi attīstībai.
-Vai jums ir problēmas ar alkoholu? -Kā lūdzu?
Jautāju, vai viņai ir problēmas ar alkoholu. Vienkāršs jautājums.
Nav nekādas saistības.
-Interesanti. Tomēr... -Advokāte.
-Pie lietas. -Protams.
Baidos, ka advokāta radītais priekšstats ir visai tāls no realitātes.
Šeit ir avīzes raksts: "Piedzērusies māte pludmalē pazaudē dēlu."
-Vai ticēsim dzeltenajai presei? -Tas nav jādara, Olgas dēls ir šeit.
Viņa viņu atstāja pludmalē, kad viņam bija seši gadi.
Jūs bijāt piedzērusies māte, vai ne?
-Nu? -Redzēsim, ko teiks psihologs
pēc sarunas ar Krištofu un viņa māti.
Paliksim pozitīvi.
Es...
to visu pierakstīju, lai...
Taisnība, bērns visu sarežģa.
-Nē. Klausies... -Nē...tu...pagaidi. Piedod.
Uzklausi mani.
Es...
Lieta tāda, ka...
Esmu tevī iemīlējies.
Gribu, lai tu to zini.
Un ka cilvēki ir kopā, viņiem ir bērni, un viņi ir laimīgi.
Es saprotu, ka Tosija nav tavs bērns...
Es...
Man nav pieredzes ar attiecībām...
Bet domāju, ja ir kas nopietns...
ja starp cilvēkiem ir kas nopietns...
kas dārgs, mīlestība...
Ja ir mīlestība, tad ir vērts par to cīnīties. Tā es domāju.
Labi.
Filip, Filip.
Tu valkā manu t-kreklu?
Jā. Jo tas smaržo pēc tevis.
Būšu brīvs pēc 23.00.
Man pie tevis aiziet?
Nezinu, varbūt gulēšu.
Var būt mazliet par vēlu.
Tu neko nesaproti, vai ne?
Nekas tevi neuztrauc.
Mans no raizēm brīvais ķirbītis.
Tieši tā.
Es runāju ar tevi. Ar tevi.
Tev garšo ola?
Viss labi.
Un nedaudz vēlāk tava mamma salauza roku.
Zini, reibumā kāpt kokos nav laba ideja.
Skat, mēs trīs.
Mums iet labi.
Veļa nepūst, un atkritumi ir iznesti.
Vai ne?
Jā.
Tosija nav izsalkusi.
Viņa ēd dārzeņus.
Darām, ko varam.
ANNA RAČINSKA
Šeit.
Ienāciet, lūdzu.
Pēc brīža uzzināsim.
Tulkoja: Arita Akmentiņa Iyuno