- Jak zněla v mobilu? - Normálně.
Docela mile.
Je to dobrej nápad?
Ne.
Ale Toša může mít babičku.
Já žádnou neměl.
Víš, když jsem otěhotněla, tak mě babička...
Jen pevně objala a nic neříkala.
Za to máma ječela.
Fajn babča je poklad.
Jdeme?
Jdeme.
Ále. 12.
Mluvils s Pawlem?
Ne. Nebere mi to.
- A co kdybys... - A co kdybys mluvila s Adamem, co?
PROUD
- Dobrý den. - Dobrý den.
Filip Raczynski.
Vím. Pojďte dál.
Děkuju vám, že jste přišel. Asi vás můj telefonát...
trochu zaskočil.
To jo... Klidně mi tykejte.
A vy jste?
Kiki.
Já jsem, teda byla jsem kámoška Anky.
Hezký byt.
Přiveds posilu.
Bojíš se mě?
A měl bych?
Moje vnučka.
Krásná.
Ano. Cestou usnula.
Tak pojďte.
Ty boty si nechte.
U nás doma se nezouváme.
Prosím.
Tohle je Filip.
A to je...
Kiki.
A to je má vnučka Antonina.
- Ada. - Filip.
- Kiki, čau. - Těší mě.
Můj muž, Jeremi.
Jerek. Moc mě těší.
- Náš syn. Představíš se? - Jak se jmenuješ?
- Ksawery. - Ahoj.
A můj bratr Hubert.
- Hubert. - Čau, Kiki
Hubert.
Další posily. Máma celý den vařila...
Aspoň nic nevyhodí.
Je tak sladká.
Je to celej Krzysiek.
To je pravda.
- Co si dáte?! - Huberte!
Ticho. Vzbudíš ji. Vem ji do salonku.
- Poprosím vás o vodu. - Ale jdi, je tu víno...
Já zavřu.
Ne, já řídím, takže jen vodu.
- Jedna sklenička ničemu nevadí. - Nevnucuj... S citronem?
Ano, díky.
- Víno? - Ne. Mám Tošu.
Díky.
To bude Krzysztof.
Otevřeš?
Já Toše koupila dáreček.
Může si to pak vyzkoušet.
Pevně doufám, že jí to teď bude.
Dík. Jo, bude jí to. Děkujem.
A už je tu celá rodina.
Promluvíme si?
Co máš na srdci?
Poď do kuchyně.
Promiňte.
Krzysztof z nás není moc nadšenej.
- Je to holt bručoun. Neumí vypnout. - Je furt nasranej.
- A ty zas jen mluvíš a mluvíš, brácho. - Nezačínej, jo?
Rychle oslavíme máminy narozeniny, ať to máme z krku.
Dík, že jste přišli.
Byl cestou velký provoz, Filipe?
- Prostě klasika. - Jasně.
Krzysztofe!
Zůstaň tady s námi.
Nevěděli jsme, že máte narozeniny, nemáme pro vás dárek.
Ale, jak byste to mohli vědět? Moc se ještě neznáme.
Já jsem ráda, že jsme tu dneska úplně všichni
a doufám že se tu uvidíme častěji.
- Co to je za divadlo? - Ale Krzysztofe.
Chtěla bych poděkovat Filipovi, že se tak hezky stará o Tošu.
Není to vhodná doba, ale...
Myslím si, že těžkým situacím je potřeba hned čelit
a ne strkat hlavu do písku.
Přestaň s tím, Ksawery.
Chci tím zkrátka říct, že bych byla ráda,
kdyby ses začal zajímat o svou dceru.
Neříkej mi, co mám dělat.
Krzysieku.
- Pročs jí to řekla? - Krzysieku...
To stačí.
Ksawerku, vem si teď můj mobil a běž se dívat na pohádky. Tak utíkej.
Dítě potřebuje mít rodinu.
Toša má rodinu.
Řekl jsem, že to dítě nechci.
"Já to dítě nechci! Nechci ho."
Dospělý muž jako ty už má být zodpovědný.
Tak asi zodpovědnej nejsem.
- Čí je to asi vina? - Ach, můžu hádat?
- Určitě moje. - Možná.
Vyvracet ti to fakt nebudu.
Dřív se lidi brali, aby se tohle nedělo.
Vzali se a pak spolu měli děti.
Ne jako teď, samé otevřené vztahy, samoživitelky a sebevraždy.
V tvý hlavě je to všechno propojený, viď?
Jedno vede k druhýmu. Svobodný, sebevražda.
- Je tam i globální oteplování? - Nejdůležitější je jen zábava, že?
- Dělat si, co chceš. - Radši už přestaň pít.
- Ty se o mě bojíš? - Jo, bojim se o tebe.
Jsi neustále pod parou.
Dobře.
- Spokojen? - Paráda, mami.
Paráda, jako vždycky, díky.
Snad tam nezůstane flek.
Mami, ty bys neměla mít ani psa.
Natož potom děti.
Dolej mi to.
- Tobě snad v dětství něco chybělo? - Ano.
Ty, mami.
Byl jsem věčně sám doma.
Bylas furt v práci.
A když si z ní přišla, byla jsi nasraná, že se o nás musíš starat.
O nás a o dům.
- Jsi nespravedlivý. - Jo?
Ada se řezala.
Víš to, nebo ne?
Jdem, Kiki.
- Poď. - Ale ne, nechoďte nikam, prosím.
V rodinném kruhu rozebíráme i vážné věci.
Sedni si.
Nebyls jediné dítě, co má pracující rodiče.
Každá rodina má problémy.
- My nejsme disfunkční. - Ale jsme, mami.
Řekněme si to na rovinu. My jsme disfunkční rodina!
Nejlepší vzpomínky z dětství mám na sousedku, co nás hlídala.
Na úplně cizího člověka mám nejlepší vzpomínky.
To stačí.
A co její facky? Co?
Jak to bylo?
- Kdo pyskoval, hned ji dostal, ne? - Dost kurva. Přestaň už.
Ado, ty pořád jen brečíš.
Nebyli jsme šťastný, mami.
Krzysieku... Ty si vážně tak blbej?
Kdo je dneska šťastnej? No, nikdo, co?
- Tak to chodí. - Ne. Takhle to běžně v rodinách nechodí.
Přestaň lhát, že je manželství lék na všechno.
Ale je! Jde tu o zodpovědnost!
Nejdřív svatba, no a potom děti.
Přemejšlelas někdy nad tím, jaká seš matka?
Nebo zda si vlastně vůbec chtěla mít děti?
Ty nemáš ráda ani svýho vnuka.
Jsem bohužel stejnej jako ty.
Nikdy jsem nikoho nemiloval.
Já jsem promarnila nejlepší léta svého života, abych z vás s vaším otcem...
Náš otec totiž představuje ideálního rodiče.
Zrovna on.
Pořád jste se hádali.
Všichni manželé se hádají. Takhle to prostě je.
A co vaše tichý dny? Co?
Když jsi trucovala? A sralas na nás? Když nebylo doma co jíst?
Když jsem otce musel prosit o prachy,
abych moh sourozencům koupit jídlo?!
Když se vracel z práce a my se báli, že se pohádate
a že tu pak dva týdny nikdo nebude mluvit.
- A budete nás ignorovat?! - Možná nebyl ideální, ale on o vás pečoval!
Vážně?
S tou jeho zcela posranou výchovou?
Že Adu přehlížel? A s ním jednal jak s debilem,
protože nenosil samý jedničky?
Ráj na zemi!
On jenom chtěl, abyste byli slušný a zodpovědný lidi.
Tak zodpovědný lidi, jo?
Byl jsem jen takhle malý dítě! Takhle malý...
A měl jsem bejt zodpovědnej za to, že se budete milovat
a nebudete se hádat?
A budete spolu mluvit jako normální lidský bytosti kurva?!
Filipe, můj drahý.
Nikdo po tobě nežádá, abys na sebe vzal takovou zodpovědnost...
Krzysztof se o Tošu postará.
Přestaň už pít.
Prostě mám o Tošu strach.
Víš, jsi mladý, život máš před sebou, všechno...
- Přestaň už. - Já nemluvím s tebou.
Dítě chce lásku.
A Filip má Tošu rád.
Ale je to buzna.
Je mi tě líto.
Ale ta pečeně ušla, ne?
Víš, je mi tý...
- Olgy líto. - Mně ne.
Celý to byla chyba.
Chceš trochu na ruku?
Nejez to!
Nevzal sis Tošin dárek.
První setkaní moc dobře nedopadlo.
Ono jich bude víc?
Jsme přece rodina.
Ta je nejlepší na fotce.
Musíš být uprostřed, nebo tě vystřihnou.
Můžu dál?
Tak prosím.
No ahoj, maličká!
- Ahoj! - Dáte si něco?
- Ano. - A co?
Stačí voda.
No jejda!
Copak to tam schováváš, Tošo?
Jen se podívej,
co tady pro tebe tvoje babička má.
Podívej. Krásný šaty
pro princeznu.
Mám tady jenom perlivou.
Nevadí.
Tak zkusíš je? No, poď, poď.
- S citronem? - Prosím.
Uděláš babi radost
a zkusíš si ty šatečky, poď.
Toša už potřebuje jít na kutě.
Všechno až zítra. Teď už je čas spinkat.
A neuděláme jednou výjimku? Co?
Jak jde o spaní, žádné výjimky nejsou.
Rozumím.
Pa, maličká! Pa, pa!
O co vám jde?
Najednou nám zavoláte a začnete si tu hrát na babičku?
- Já jsem její babička. - Už sem víc nechoďte.
Chci Tošu adoptovat.
Snad tomu rozumíš.
Víš o tom?
A o čem?
Tvoje matka mi řekla, že chce adoptovat Tošu.
- Věděls to? - Pojď dál.
Věděl nebo ne?
Nevěděl.
Tohle ona nemůže.
- Rozumím. - Hovno tomu rozumíš. Rozmluv jí to, pomož mi.
Kurva!
Jsi nejbližší příbuzný. Máte silné pouto.
Pro Tošu seš táta. Na tomhle to teď postavíme .
Když získáš opatrovnictví,
budeš mít velkou šanci na adopci a také výhradní péči.
Včera jsem byl u Olgy. Babičky Toši.
- A proč? - Chtěla prý poznat svojí vnučku.
Klidně mohli Toše odebrat vzorek DNA.
Chtěla jsem zpochybnit otcovství.
- Ale Krzysztof je její táta. - To nevíš jistě.
Navíc bychom díky té proceduře získali čas.
Čím dýl bude Toša u tebe, tím máš větší šanci.
Stáráš se o ní výborně. Soud tohle řeší.
Podle mě jí tam nic neodebrali.
Soudy většinou zvolí biologického rodiče.
Nikdy se o ni nezajímal. Ani jednou nezavolal.
Klidně to můžou podat tak, že mu v tom Anka bránila.
A on se trápil, protože má svou dceru rád. Jen slova.
Ale budiž...
Nic se nestalo, ale příště mě informuj o všem, co se tyká toho sporu, ano?
Olga byla u mě.
Chce prý Tošu adoptovat.
Čeká nás boj.
- Promiň, musel jsem se projít. - V poho.
Co Toša?
Dobrý. Usnula.
Na tý zastávce si mi řek důležitou věc.
To, že odteď jsem táta a né ožralej strejda.
Vzal sis to k srdci.
Co říkala Teresa?
Že tu babiznu porazíme.
Hrozně tě miluju.
Jdeme.
Tak co?
Můžeme?
- Mám šílený nervy - Vem ji.
Filipe, Víš, chci ti...
- Všechno vím. - Ne, počkej.
Adam na nás čeká.
- No. Výborně. - Cože?
No, že je tu Adam. Vem kočár.
Držím palce.
Díky.
Pocem.
A proč?
Tak dělej kurva!
Jako soused seš hroznej blbec.
- Cítím něco tvrdýho? - To je... telefon.
No, to doufám!
Jo, neboj se.
Prohrálas sázku.
- Chlastala jsem? - Visíš mi kilo.
- Byla jsem ožralá? - Ano.
Tak to není hezký zneužívat opilou ženu.
A o co jste se vsadili?
No o co asi? Že to Filip nezvládne.
Přestože prováděným testům naprosto věříme,
posudek se vydává i na základě pohovoru.
Testy lze interpretovat různě.
Vyhodnocení na základě pohovoru je ale nejvěrohodnější.
Pan Filip má velmi vysokou úroveň empatie.
Je čestný, otevřený, vidí věci realisticky a chápe náročnost situace.
V jeho péči je dítě v bezpečí.
Vyrůsta v dobrém prostředí.
Po podrobném šetření a velké prohlídce
mohu potvrdit, že celý byt je čistý a udržovaný.
Dítě má svůj pokoj, který odpovídá jeho věku.
Když vezmu v potaz Filipův věk a také to, že nemá zkušenosti,
tak i přes všechny posudky
si myslím, že by Antonina měla být v dětském domově.
Paní kurátorko,
jak sama víte, dětské domovy
jsou velkou spásou pro opuštěné, nechtěné děti.
Řikejme jim, jak chceme, ale jsou to dětské domovy.
Je vhodnější čistá láska a pouto
nebo prázdné fráze o sirotčincích,
které sice nazýváme domovy, ale reálně bychom do nich
žádné z našich dětí nikdy v životě nedali?
Může se mladý muž,
který pije rád alkohol a baví se
stát dobrým a vhodným vzorem pro takto malé dítě?
Může být teď vůbec vhodným opatrovníkem?
Může se člověk, který se ničeho nezříká,
starat o tak bezbranné dítě?
Dokáže ho ochránit a také dobře vychovat?
Vážený soude, takový popis sedí na tisíce rodin.
Pivo po práci. Víno k večeři a žadný zájem o dítě,
které tráví čas zíráním do telefonu či televize ?
I rodina nemusí být idealní!
Aspoň v této soudní síni nepodléhejme zažitým stereotypům.
Buďme teď upřímní:
Co když i my, klasičtí rodiče občas děti zanedbáváme?
Je to gay.
Vážený soude.
Vážený soude...
Poučte prosím svojí klientku
o pravidlech chování v soudní síni.
Samozřejmě... Poučím.
- Vy jste homosexuál? - Vždyť to říkám.
To není předmětem dnešního jednání. Pane doktore!
Můžete uklidnit svou klientku?
- Jistě, pane. - Děkuji, paní opatrovnice.
Můžete se posadit. Má trpělivost je nezměrná,
ale vždy dodržujte protokol.
Moje klientka je rozrušená, protože má teď strach o vnučku.
Respektujeme, že se Filip po ztrátě sestry opravdu snažil být otcem,
ale všichni dobře víme, že mládí se potřebuje vybít.
- A nemá stáří odpočívat? - Paní doktorko...
Samoživitel není úplná rodina.
Ale zato Tošu miluje.
Paní Olga, matka otce Antoniny, je teď schopná zajistit své vnučce
stabilní, láskyplné a zabezpečené zázemí.
Snad se shodneme, že láska se vážně neměří majetkem.
Tohle je demagogie.
Ano, to je a z vaší strany.
Promiňte.
Smím něco říct?
A kdo jste?
Já... jsem...já byla
Kámoška Anky...
Sestry Filipa.
A znám Filipa, co přijeli do Varšavy.
Teda... o tom mluvit nechci
Já jenom chci říct...
Že jsem měla dceru v šestnácti.
A nikoho nezajímalo, zda jí dám všechno, co potřebuje,
a zda budu vzorná máma.
Bylo to těžký,
ale daly jsme to...
...a vím jedno:
Je to jen o lásce.
Vážně.
- Láska je to hlavní. - To s jednáním nijak nesouvisí.
Souvísí. Všichni mluví o, o, o dobru dítěte.
Copak vy nevidíte, že by pro ni Filip udělal cokoliv?
On je pro ni otcem ode dne, kdy se narodila.
V jaké roli tu ta žena vystupuje?
Smím pokračovat?
Jak jsem řekl, babička Antoniny jí poskytne stabilní zázemí.
Víte, její rodinné poměry a finanční sitauce...
pomohou vytvořit Antonině vhodné prostředí pro její vývoj.
A co problémy s alkoholem?
Prosím?
Ptám se, zda paní nemá problémy s alkoholem?
To není relevantní.
- Ale .zajímavé. Nicméně... - Paní doktorko,
k věci.
Jistěže.
To, co nám tu pan doktor vykládal, se bohužel nezakládá na pravdě.
Mám tady článek v novinách. Cituji:
"Opilá matka ztratila syna na pláži."
Snad tu nebudeme předčítat z bulváru?
Nemusíme, syn je zde přítomen.
Bylo mu 6 let, když ho na té pláži nechala.
V té době jste hodně pila, že?
Tak co?
Uvidíme, co řekne psycholožka,
až to vše s Krzysztofem probere.
Musíme prostě věřit.
Já...
si to všechno napsal. Budu to číst.
- Když máš dítě, je to těžší. - Né, poslyš...
Vyslechni mě.
Prosím.
Já ti chci.
Já...
Jde o to, že...
Já tě miluju.
Chci, abys to věděl.
Víš, lidi jsou spolu, maj děti a jsou šťastný.
Rozumím, že... Toša není tvoje dítě.
Já nemám moc zkušenosti se vztahama,
ale myslím, že je to vážný.
Že se tohle občas přihodí.
Je to opravdová láska
a já chci za tohle, co máme, bojovat. To je všechno.
Dobře.
Filipe...
Ty máš mý triko?
Jo. Voní jako ty.
Končim v jedenáct.
Mám přijít?
Možná budu spát.
Je to trochu pozdě.
Ty nic netušíš, co?
Nemáš žádný nervy.
Seš můj hodný brouček.
No? Ano.
S tebou mluvím.
Dobrý vajíčko?
V pořádku?
To je mamka, než si zlomila ruku.
Víš, alkohol a lezení na stromy není dobrej nápad.
Podívej! Celá naše trojka.
Všechno je dobrý.
V pračce nehnije prádlo. A sametí sem vynes.
Že jo?
Toša furt papá.
Vařim jí.
Děláme, co můžeme.
Sem... ták.
Tak poďte.
Teď se všechno dozvíme.
České titulky Ondřej Novák S PRO ALFA CZ, a.s. 2026