Čau, Kikī! Vari pāris dienas parūpēties par Feleku?
Mēs ar Pāvelu dosimies brīvdienās.
Tu paēdi?
-Jā. -Vīns brokastīs ir slikta ideja.
-Skat, kurš runā. -Es runāju no pieredzes.
Atšujies.
Kur ir Nina?
Pie Ādama, man vajadzēja pabūt vienai.
-Varu palīdzēt? -Protams, aiziet, palīdzi.
Nopietni, ko varu darīt?
Atrodi man puisi, kurš mani nekrāps.
Vēlams heteroseksuālu.
Šurp, Felek.
-Kaut ko vēlies? -Viss labi.
Nāc šurp.
Jā, Feleks var palikt.
Pateicības nav tavā stilā, bet paldies.
Nav par ko.
Tas ir lieliski.
-Kādam pilns pamperis. Varu nomainīt? -Protams.
Nāc šurp.
Sēdies.
-Vari to darīt vannas istabā? -Nē, pagaidi.
Mīļais, šis ir mans dzīvoklis, tāpēc klusē.
-Padosi viņas mantas? -Jā. Dari, kas darāms.
Mēs pavadīsim nedēļas nogali ar Pāvelu. Man viņš ļoti patīk.
Tāpēc, lūdzu, uzvedies labi, esi sevis labākā versija.
Priecīga, mierīga, smaidīga. Ei! Tu mani dzirdi?
Sveiki.
Paldies. Lec iekšā.
Tosija nekad nav bijusi pie jūras un pirmajā reizē gribēja doties ar tevi.
-Tā bija tava ideja? -Mums tev ir pārsteigums.
Man nepatīk pārsteigumi.
Tevi nemāc ziņkāre?
-Tas nebūtu pārsteigums. -Pareizi.
Tur ir restorāns ar divām Michelin zvaigznēm.
Jā, tur ir.
-Saka, ka esot labs. -Dabūji mums galdiņu? Tu esi neticams.
-Tas ir mūsu vilciens. -Viss labi?
Protams! Tas ir mūsu vilciens.
-Brīvs? -Jā.
Pārbaudīšu rezervāciju.
Es jums visu izrādīšu un parādīšu apartamentus.
-Sekojiet man. -Dāma...
-Labdien! -Labdien.
Sveika!
-Palīdzēt? -Nē, es to paņemšu.
Šeit ir restorāns, kreisajā pusē ir spa, izmantojat, kad vēlaties.
Lieliski.
Pludmale ir piecu soļu attālumā.
-Skaties tur, tik daudz koku! -Koki ir lieliski! Tik augsti!
Un tur ir jūra!
Jauki! Lieliska izvēle!
Šokolāde. Romantiski.
-Kās tālāk? -Ko vien vēlies.
Labdien. Atvainojiet.
-Kaut kas nav kārtībā? -Viss labi, tikai...
-Kur nolikt? -Šeit.
-Jums nepieciešama palīdzība? -Nē.
-Viss labi. -Jauku dienu.
Paldies.
Te ir skaisti. Neaizmirsti.
-Gribat iet uz pludmali? -Pludmale?
-Tu māki peldēt? -Jā.
Labi.
-Nu...? -Tikai jautāju!
-Redzu tavu seju. -Kādu seju?
-Tev kaut kas padomā. -Nē.
-Nu? -Labi.
-Atceries savu sapni par lidošanu? -Jā.
Šodien ir ideāls laiks. Tev patiks.
-Kas patiks? -Kaitbords.
-Kaitbords? -Esi to mēģinājis?
-Nē, nu beidz... -Tikai tu, saule un ūdens.
Kas?
Nāc šurp.
-Kāpēc? -Vienkārši nāc.
Tev ir manas smaržas?
Gribu smaržot kā tu.
-Viņš te nevienu nav vedis. -Nezinu, ar ko esmu to izpelnījies.
Gatavs lidot?
-Man ir izvēle? -Nē!
Kas tev te ir?
Tu man uzsiti apetīti.
Man jājūtas vainīgam?
Nē. Rīt arī gribu būt izsalcis.
Labi, labi.
Viņai vienmēr salst!
Puiši, palīdziet Agai! Labi, klausās...
-Paskat! Redziet, cik skaisti? -Es jau gribu braukt atpakaļ...
Mammu!
-Sveiki! -Sveiki.
-Meitenes... -Pasteidzaties!
-Kura istabiņa? -Mammu!
-Kura? -Esam piektajā istabiņā.
Tu esi ar meitenēm.
Tētis atvaļinājumā kļūst enerģiskāks.
Nu gan pūlis...
-Tikai cilvēki. -Nu ja.
-Kā viņi uz mums skatījās. -Kā?
-Nesatraucies tik ļoti. -Labi. Tu kaut ko vēlies?
-Iekšā. -Sēdēsim ar pārējiem.
-Tikai ne saulē. -Atnes man ūdeni, lūdzu.
Atvainojiet. Es atvainojos.
-Es jūs dzirdēju. -Labi.
Man tev ir kaut kas.
Lūdzu.
Sveiki, kaimiņi. Esmu Aga.
-Pāvels, sveiki. -Filips.
Cik jauka meitenīte.
Mēs iesim uz pludmali, varbūt vēlaties pievienoties?
Bērni varētu kopā spēlēties. Ja vien jūsu sievām nav plāni...
Sievu nav, esam tikai mēs divi. Tas ir, trīs.
Labi. Ielūgums paliek spēkā. Izbaudiet, un tiksimies.
Viņa ir jauka, vai ne?
Jā.
-Padod bumbu! -Šeit!
Ķer bumbu!
Labi.
Vai zini? Ir laiks viņas diendusai. Man vajadzētu nest viņu uz gultu.
-Tagad? -Jā.
Ja to nedarīšu, viņa vēlāk būs kašķīga.
-Viņa nevar gulēt šeit? -Te ir pārāk skaļi.
Uz piecām minūtēm aizmigs un vēlāk sarīkos mums elli.
-Bet tu vari palikt! -Iešu ar tevi.
-Ei! -Uzmanīgi!
Labi. Padosi?
-Varēji trāpīt bērnam. -Bet viņš netrāpīja.
-Domā, ka tas ir smieklīgi? -Vecīt...
-Viss labi! -Ejam.
Padod bumbu. Viss labi!
Taksis.
Skaidrs, sapratu.
Ir tā vērts? Varbūt paliekam šeit.
-Neredzi? Es jau taisos. -Redzu.
Nāc šurp. Kur tava kleita?
-Esi redzējis viņas kleitu? -Nē.
Labi. Tas ir šoferis, pārliecināšos, lai pagaida.
Lieliski. Tikai mirklīti.
-Tūlīt būšu. -Aiziet.
Atvainojiet, vēl tikai brīdi.
-Paldies. -Paldies.
-Nu? -Sasodīts...
Pagaidi...
-Tev garšo omārs? -Neesmu ēdis.
-Nē? -Nē.
Esmu ēdis tikai vienu reizi, tāpēc... Tas ir krēms.
Ko tu ņemsi?
Mieru. Ei...
Varbūt ribiņas? Un Kijevas kotleti? Un krēmu.
Ei, Tosija...
Ei, ei, ei.
Viss labi.
Ei.
Man beigušies kukurūzas čipsi.
Labi.
Iešu viņu nomierināt.
Labi.
Tātad...
-Pasūti kaut ko, un mēs dalīsimies. -Protams.
Man šeit viss ir.
Tava mīļākā.
Aveņu tomāts pildīts ar juzu panna cotta
un bifeļa sirds tomātu tartars ar medu un sojas mērci.
Smaržīgās alises...
Labi.
Nāc šurp.
Nāc, ēdiens ir gatavs.
Vai zini, tu sāc, es drīz nākšu.
-Auksts nebūs garšīgs. -Vienu sekundi!
-Protams. -Tūlīt nākšu.
Ei.
Ķeries klāt.
Ēd, es viņu pašūpināšu.
-Tagad ēdīšu savu? -Labi.
Ej.
-Varat izslēgt mūziku? -Protams.
-...vairs nekādas kolas. -Par pirmo atvaļinājuma dienu!
-Un visām turpmākajām! -Tieši tā.
-Čau. -Pievienojieties, nakts vēl jauna.
Paldies, varbūt citreiz.
Mums ir cūkgaļa, desiņas... Un vegāniķu lietas.
-Vegānu. -Kāda starpība.
Mums viņa jānoliek gulēt.
-Kā viņu sauc? -Tosija.
-Iesim? -Jā. Paldies.
-Vispirms paēd, tad pateiksies. Nāciet. -Ir vēls.
Atvainojiet. Bet paldies.
-Diez, kurš ir mamma? -Izbeidz!
Ko tu teici?
-Neko. -Pasaki, es tev atbildēšu.
Viņš neko neteica. Nesaproti jokus?
-Man tavi joki neliekas smieklīgi. -Tas nav tā vērts.
Gribi zināt, kurš ir mamma? Es tev parādīšu.
-Mieru! -Kas tev?
-Es tevi nogalināšu! -Mieru!
Nomierinies!
-Traks esi? -Klausi sievu, zilais!
Aizveries! Puiši...
Piedodiet. Mēs segsim zaudējumus.
-Mums nevajag tavu naudu, pank. -Labi. Atvainojiet.
Ejiet gulēt, puiši.
Paldies.
-Labs darbs. -Domā!
Kas ir ar jums?
-Nenāksi iekšā? -Nē.
-Tas bija lieki. -Nu beidz.
Es nedomāju tos idiotus, bet to, ka viņiem atvainojos.
-Man tas sevī nepatīk. -Tev tas nebija jādara.
Zinu.
Saprotu, ka Tosija tev ir pirmajā vietā,
es to apzinos.
Bet restorānā es nejutos labi. Un katru reizi, kad mēģinu tev pieskarties...
Piedod, ka neesmu sajūsmā par karbonādi, bet man ir bērns.
Ja nebūtu viņas, es, iespējams, pārgulētu un aizmirstu tevi.
Jo būtu apreibinājies.
-Tu to nezini... -Zinu.
-Pagaidi... -Nepārtrauc!
Pateicoties Tosijai, šis nav vienas nakts sakars.
Vai nu tu to pieņem...
un pielāgojies...
vai aizej.
Piedod par laiku.
Čau, kas notiek?
Atbrauksi man pakaļ?
-Ko? -Lūdzu.
Tikai pasaki, kur atrodies.
Kas notika?
Sveika, mīļā.
Ej atpūties, mēs paliksim ar viņu.
Nē, es sakravāšu mūsu mantas, samaksāšu rēķinu, un varēsim braukt.
-Labi. -Lūdzu.
Es gribētu samaksāt par astoto istabu.
-Viss jau ir samaksāts. -Labi.
-Labi, uzredzēšanos. -Uzredzēšanos.
Klau, piestāsim pie mana tēva. Viņš netālu strādā.
Labi.
-Labi. -Paldies.
Zinu, kāpēc Pāvels mani pameta, varbūt uzzināšu, kāpēc tēvs to izdarīja.
Saldējumu?
-Nē. -Nē, paldies.
-Viņš strādā šeit? -Jā.
Nav mana darīšana, bet kāpēc tas vajadzīgs?
Viņš vēlas sakārtot savu dzīvi.
Domāju, ka viņš to ir izdarījis. Un ātri, vai ne?
Man vajadzēja trīs gadus, lai iemācītos būt par vecāku.
-Tev vēl ilgāk? -Bet mums bija 16.
Pilnīgi nenobrieduši, mums nebija ne jausmas par vecāku lomu.
-Ko? -Tikai...
Nekas. Atceros, kad pateicu tev, ka esmu stāvoklī,
tu kļuvi bāls un sāki trīcēt.
-Tu mani pārsteidzi nesagatavotu. -Tu gandrīz pietaisīji bikses.
Taisnība.
Bet tu biji ļoti drosmīga.
-Nezinu. -Un ļoti seksīga.
Tāpat kā tagad.
-Nevajag. -Ko?
Neaiztiec manus matus, nesaki, ka esmu seksīga.
Bet mums kopā bija labi.
-Zinu, ka tu arī tā juties. -Tu man saki, ko jutu?
-Tā es to nedomāju. -Negribu domāt, ko domāji.
Visu dzīvi esmu centusies attaisnot citu gaidas.
Gaidījusi, ka kāds būs laipns...
mīlēs mani, un, kad viņi pamāj, es skrienu kā naktstauriņš uz gaismu.
-Man tas ir apnicis. -Kāpēc tu sevi tā kritizē?
Nezinu.
Bet es redzu, kā Filips mainās, un es...
-Es arī to vēlos. -Labi.
-Gribu, lai zini... -Nē.
Vēlos to pateikt. Man vajag... -Nē!
Velns.
Es tevi mīlu, Kikī.
Es tevi tik ļoti mīlu.
Es tevi nenormāli mīlu.
-Kā gāja? -Garšīgs saldējums.
-Jūs runājāt. -Nē.
Viņam ir ļoti spalvainas ausis.
-Varam braukt? -Jā.
Tulkoja: Arita Akmentiņa Iyuno