Labas, Kiki! Gal galėtum prižiūrėti Feleką kelias dienas?
Mes su Pavelu išvažiuojame atostogų.
Valgei?
-Valgiau. -Vynas pusryčiams - bloga mintis.
-Pažiūrėk, kas kalba. -Kalbu iš patirties.
Eik šikt.
Kur Nina?
Pas Adamą, man reikėjo erdvės.
-Galiu padėti? -Žinoma, padėk.
Rimtai, ką galiu padaryti?
Surask man vaikiną, kuris manęs neapgaudinės.
Heteroseksualų, geriausia.
Štai, Felekai.
-Ko nors nori? -Ačiū, ne.
Ateik čia.
Taip, Felekas gali likti.
Tau nepatinka padėkos, bet labai ačiū.
Nėra už ką.
Puiku.
-Kažkas prisidirbo. Gal pakeisti? -Žinoma.
Ateik čia.
Sėskis.
-Gal vonioje? -Ne, palauk.
Brangusis, čia mano namai, tad užsičiaupk.
-Paimsi jos daiktus? -Taip. Pirmyn.
Savaitgalį praleisime su Pavelu. Jis man labai patinka.
Tad prašau, nekelk dramos, būk geriausia savo versija.
Laiminga, be kaprizų, besišypsanti. Ei! Girdi mane?
Na, labas.
Ačiū. Lipk.
Tosia dar nebuvo prie jūros ir norėjo pirmą kartą važiuot su tavim.
-Tai tavo mintis? -Ir turime tau staigmeną.
Nekenčiu staigmenų.
Bet argi neįdomu?
-Tada nebūtų staigmena. -Teisingai.
Ten yra restoranas, dviejų Mišelino žvaigždučių.
Taip, yra.
-Sako, geras. -Gavai mums stalą? Tu neįtikėtinas.
-Tai mūsų traukinys. -Viskas gerai?
Žinoma! Tai mūsų traukinys.
-Jūs laisvas? -Taip.
Tik patikrinsiu rezervaciją.
Ir parodysiu apartamentus.
-Eikit paskui mane. -Ponia...
-Laba diena! -Labas.
Labas!
-Padėti? -Ne, pats paimsiu.
Čia restoranas, SPA kairėje, naudokitės kada norite.
Puiku.
Paplūdimys už penkių žingsnių.
-Pažiūrėk ten, kiek medžių! -Medžiai gražūs! Tokie aukšti.
O ten - jūra!
Gražu! Puikus pasirinkimas!
Saldainiai. Romantiška.
-Kas toliau? -Kas tik nori.
Labas. Atsiprašau.
-Kas negerai? -Viskas gerai, tik...
-Kur padėti? -Čia.
-Padėti? -Ne.
-Viskas gerai. -Geros dienos.
Ačiū.
Gražu. Nepamiršk.
-Eisime į paplūdimį? -Į paplūdimį?
-Moki plaukti? -Moku.
Gerai.
-Na? -Tik paklausiau!
-Matau tavo veidą. -Kokį veidą?
-Tu kažką sugalvojai. -Ne.
-Na? -Gerai.
-Prisimeni sapną apie skrydį? -Prisimenu.
Šiandien idealus oras. Tau labai patiks.
-Kas? -Kaitavimas.
-Kaitavimas? -Bandei?
-Ne, baik... -Tik tu, saulė ir vanduo.
Ką?
Ateik čia.
-Kodėl? -Tiesiog.
Čia mano kvepalai?
Noriu kvepėti kaip tu.
-Jis niekada nieko čia neatsivežė. -Nežinau, kodėl to nusipelniau.
Pasiruošęs skristi?
-Ar turiu pasirinkimą? -Ne!
Ką tu ten turi?
Per tave aš alkanas.
Ar turėčiau jaustis kaltas?
Ne. Noriu būti alkanas ir rytoj.
Gerai, gerai.
Ji visada sustoja!
Vyručiai, padėkite Agai! Gerai, klausykit...
-Pažiūrėk! Gražu, ar ne? -Aš jau noriu grįžti...
Mama!
-Labas! -Labas.
-Mergaitės... -Greitai, vyručiai!
-Kurį kambarį? -Mama!
-Kurį? -Mes penktame kambaryje.
Tu su mergaitėmis.
Tėčiui patinka atostogaut.
Kokia minia...
-Tik žmonės. -Teisingai.
-Kaip jie į mus žiūrėjo? -Kaip?
-Nesikarščiuok. -Gerai. Ko nors nori?
-Viduje. -Sėskime su visais.
-Ne saulėje. -Tiesiog atnešk vandens, prašau.
Atsiprašau. Atsiprašiau.
-Girdėjau. -Gerai.
Turiu tau kai ką.
Štai.
Labas, kaimynai. Aš Aga.
-Pavelas, labas. -Filipas.
Kokia miela mergaitė.
Einame į paplūdimį, gal norėtumėte prisijungti?
Vaikai galėtų pažaisti. Jei jūsų žmonos neturi planų...
Jokių žmonų, tik mes dviese. Tai yra - trise.
Gerai. Kvietimas galioja. Geros dienos.
Ji miela, tiesa?
Taip.
-Paduok kamuolį! -Čia!
Ei, gaudyk kamuolį!
Gerai.
Žinai ką? Jai metas miegoti, turiu paguldyti.
-Dabar? -Taip.
Jei nepamiegos, vėliau bus sunku.
-Ar negali čia pamiegoti? -Per didelis triukšmas.
Užmigs penkioms minutėms, o vėliau mus kankins.
-Bet tu gali likti! -Eisiu su tavimi.
-Ei! -Atsargiai!
Gerai. Paduosi?
-Galėjai pataikyti į vaiką. -Bet nepataikė.
-Tau juokinga? -Bičiuli...
-Viskas gerai! -Eime.
Paduok kamuolį, bičiuli. Viskas gerai!
Taksi.
Gerai, supratau.
Kam vargti? Gal likime čia?
-Nematai, ką darau? -Matau.
Ateik čia. Kur tavo suknelė?
-Matei jos suknelę? -Ne.
Gerai. Tai vairuotojas. Pasakysiu, kad palauktų.
Puiku. Minutėlę.
-Tuoj nusileisiu. -Nagi.
Atsiprašau, užtruksim minutėlę.
-Ačiū. -Ačiū.
-Na? -Velnias...
Palauk...
-Mėgsti omarus? -Niekada neragavau.
-Ne? -Ne.
Aš ragavau tik kartą, tad... O, tai putėsiai.
Ką tu valgysi?
Ramiau. Ei...
Gal šonkaulius? Ir kijevo kotletą? Ir putėsius.
Ei, Tosia...
Ei, ei, ei.
Viskas gerai.
Ei.
Baigėsi kukurūzų traškučiai.
Gerai.
Eisiu nuraminsiu ją.
Gerai.
Na...
-Užsisakyk ką nori, pasidalinsime. -Žinoma.
Štai čia.
Tavo mėgstamiausias.
Pomidorą su avietėmis, įdarytą putėsiais
ir buivolo širdies tartarą su medaus ir sojų glazūra.
Tuomet želė...
Gerai.
Ateik čia.
Nagi, maistas paruoštas.
Žinai ką, pradėk, tuoj būsiu.
-Atvėsęs bus neskanus. -Minutėlę!
-Žinoma. -Tuoj ateisiu.
Ei.
Valgyk.
Valgyk, aš ją pasupsiu.
-Aš pavalgysiu, gerai? -Gerai.
Eik.
-Gal išjungtum muziką? -Žinoma.
-Bet ne su kola. -Už pirmą atostogų dieną!
-Ir už visas kitas! -Būtent.
-Labas. -Prisijunkit, dar ne vėlu.
Ačiū, gal kitą kartą.
Turime kiaulienos, dešros. Ir veganams.
-Veganai. -Nesvarbu.
Reikia ją paguldyti.
-Kuo ji vardu? -Tosia.
-Eime? -Taip. Ačiū.
-Pirmiausia valgyk, dėkok vėliau. -Jau vėlu.
Atsiprašau. Bet ačiū.
-Įdomu, kuris čia mama? -Liaukis!
Ką pasakei?
-Nieko. -Pakartok, aš tau pasakysiu.
Jis nieko nesakė. Negalima pajuokaut?
-Tavo juokai man visai nejuokingi. -Neverta.
Nori žinoti, kas čia mama? Parodysiu.
-Nusiramink! -Ką tu...?
-Aš jį užmušiu! -Ramiau!
Nurimk!
-Ar išprotėjai? -Klausyk žmonos, pederaste!
Užsičiaupk! Vyrukai...
Atsiprašau. Apmokėsime visus nuostolius.
-Mums nereikia tavo pinigų, šunsnuki. -Teisingai. Atsiprašau.
Eikite miegoti, vaikinai.
Ačiū.
-Šaunuolis. -Galvok!
Kas tau negerai?
-Neužeisi? -Ne.
-To tikrai nereikėjo. -Nagi.
Aš ne apie tuos idiotus, o apie tai, kad atsiprašinėjau jų.
-Dabar savęs nekenčiu. -Nereikėjo to daryti.
Žinau.
Suprantu, kad Tosia tau svarbiausia.
Žinau tai.
Bet restorane buvo nemalonu. Ir kai bandau tave paliesti...
Atsiprašau, kad nešokinėju dėl kepsnio, bet turiu vaiką.
Jei ne ji, tikriausiai tik pasidulkinčiau ir pamirščiau tavo veidą.
Nes būčiau apsvaigęs.
-Tu to nežinai... -Žinau.
-Palauk... -Netrukdyk!
Dėka Tosios tai ne vienos nakties nuotykis.
Taigi, arba supranti...
Ir prisitaikai...
Arba išeik.
Atsiprašau.
Labas. Kaip einas?
Ar atvažiuosi manęs?
-Ką? -Prašau.
Tiesiog pasakyk, kur esi.
Kas nutiko?
Labas, mieloji.
Eik pailsėti, pabūsime su ja.
Ne, susirinksiu daiktus, apmokėsiu sąskaitą ir važiuosime.
-Gerai. -Štai.
Norėčiau sumokėti už aštuntą kambarį.
-Jau sumokėta. -Gerai.
-Gerai, iki. -Viso gero.
Klausyk, sustosime pas mano tėvą. Jis dirba netoliese.
Gerai.
-Gerai. -Ačiū.
Žinau, kodėl Pavelas mane paliko. Gal sužinosiu, kodėl paliko tėtis.
Norit ledų?
-Ačiū, ne. -Ne, ačiū.
-Jis čia dirba? -Taip.
Ne mano reikalas, bet kam jam to reikia?
Jis nori susitvarkyt savo gyvenimą.
Manau, jau susitvarkė. Ir greitai, tiesa?
Man prireikė trejų metų tapt motina.
-Tau dar ilgiau. -Bet mums buvo šešiolika.
Buvom visiškai nebrandūs, nieko nenutuokėme apie tėvystę.
-Ką? -Tiesiog...
Nieko. Prisiminiau, kai pasakiau, kad aš laukiuos,
tu pabalai, pradėjai drebėti.
-Tu mane nustebinai. -Tu vos neprisidirbai.
Tai tiesa.
Bet tu buvai labai drąsi.
-Nežinau. -Ir labai seksuali.
Kaip ir dabar.
-Liaukis. -Ką?
Neliesk mano plaukų, nesakyk, kad esu seksuali.
Bet mums gera kartu.
-Žinau, kad ir tu tai jauti. -Žinai, ką aš jaučiau?
-Ne tai turėjau omeny. -Nenoriu galvoti, ką turėjai galvoj.
Visą gyvenimą bandžiau įtikt.
Laukiau, kol kažkas...
Mane mylės. Kai jis spragteli pirštais, aš bėgu kaip pamišus.
-Man jau gana. -Kam save kankini?
Nežinau.
Bet matau, kaip Filipas keičiasi, ir aš...
-Noriu to paties. -Gerai.
-Aš tik noriu pasakyti... -Ne.
-Noriu tai pasakyti. Turiu... -Ne!
Velnias.
Aš tave myliu, Kiki.
Aš tave labai myliu.
Aš tave velniškai myliu.
-Na, kaip? -Skanūs ledai.
-Ar pasikalbėjot? -Ne.
Jis turi labai plaukuotas ausis.
-Galime važiuoti? -Taip.