Čau, Kiki.
Mohla bys mi prosím tě pohlídat Felka?
Na pár dní? Jedu s Pawlem na dovču.
Jedlas něco?
Jedla.
Snídat víno je blbej nápad.
To mi říkáš ty?
Mluvím z vlastní zkušenosti.
Naser si.
Kde je Nina?
U Adama. Chtěla jsem být sama.
Můžu nějak pomoct?
No jasně! Pomáhej, prosím.
Vážně. Co můžu udělat?
Najdi mi chlapa, co mi nebude zahejbat.
A heteráka, jestli neva.
PROUD
Felku, na.
- Chceš něco? - Ne, děkuju.
Tak hop! No poď!
Klidně ti Felka pohlídám.
Vim, že ty to nerad,
ale moc ti děkuju.
Prosím.
Dobře to děláš!
Někdo udělal bobek. Přebalim ji.
Jasně.
Pocem.
Sedej.
- Promiň, můžeš do koupelny? - Ne, tak moment.
Zlato si u mě doma, tak sklapni.
- Podáš plenky? - Jo. Podám.
Pojedem k moři s Pawlem. Pawel se mi líbí. Vlastně moc se mi líbí.
Buď tam hodná. Užijem si dovču, tak zkus nebejt takovej divoch
a hezky papej a zkus neřvat.
Hej! Slyšíš mě?
No dobrý den.
Díky.
Tak šup.
Dobrý. Hele, Toša ještě nebyla u moře a...
moc si přála být tam poprvé s tebou víš?
Dobře. Byl to tvůj nápad, jo?
Máme jedno překvapení.
Nesnášim překvapení.
Takže nechceš říct, o co jde?
Pak to ale nebude překvapení.
No jo.
Hele, v Trojměstí je podnik, co má dvě michelinský hvězdy víš?
Ano, vím.
Prý je dobrej.
Zamluvils nám stůl?
Ty seš báječnej.
- To je náš spoj. - Bezva.
Náš vlak.
- Dobrý. Můžem? - No jistě.
Jen si ověřím tu rezervaci, ano?
Provedu vás tady a ukážu vám váš pokoj.
- Prosím. - Zdravím...
- Dobrý den! - Dobrý den.
Ahoj?
- Chcete pomoct? - Ne, ne. Já to poberu.
Tady je restaurace.
Tady vlevo je wellness, který můžete využívat, kdy budete chtít.
Paráda.
Pláž je přímo tam. Vidíte ji?
Hele! Stromy.
Jsou krásný a vysoký.
A támhle je moře?
Vybrals to skvěle.
Bonbóny. Romantika.
Filipe, co teď?
Co budeš chtít.
Zdravím.
Pardon.
- Co se děje? - Nic se neděje.
- Kam ji mám dát? - Sem.
- Chcete pomoct? - Ne.
- Dobrý. - Nashle.
Díky.
Je tu pěkně. Mysli na to.
- Jdeme na pláž? - Půjdeme.
- Umíš plavat? - Umím.
To je dobře.
- No. Proč? - Jenom se ptám.
- Já vidím, jak se u toho tváříš. - No jak?
- Máš něco v plánu. - To nemám, přestaň.
- Co? - No dobře.
Víš jaks mluvil o lítání?
Jo, to vím.
Nodnes je ideální počasí. Bude tě to bavit.
Ale co jako?
Kitesurfing.
- Kitesurfing? - Zkoušels to?
- Ne, no páni! - Neboj. Je to jen slunce, voda a ty.
Co je?
Pocem.
A proč?
Pocem.
Máš můj parfém?
Chci vonět jak ty.
Nikdy sem nikoho nepřivedl.
Nevim, čim si to zasloužím.
Připraven letět?
- Mám na výběr? - Ne!
Co to máš?
Mám kvůli tobě hlad.
Mám se cítit provinile?
Ne. Chci ho mít pořád.
No jasně. Jo!
Tak jo. Jsme tady!
Pomožte prosím Aze!
Poslouchejte sakra.
Vidíš, jak je tu pěkně?
Ještě to nezačlo a už chci domů.
Mami!
- Dobrej. - Dobrej.
- Jdeme. - Poďte holky.
- Elizo, které číslo? - Mami!
- Který? Tady to je! - My máme pětku.
Jo, ty jsi s holkama.
Táta to na dovolený umí rozjet.
Přijely sem davy.
- Mně to neva. - Jo.
Ty sis nevšim, jak čuměli?
Cože?
- Hele. Přestaň se vytáčet. - Dobře. Dáš si něco?
- Chci jít dovnitř. - Sedneme si teď k ostatním.
- Svítí tady slunce. - Miláčku, přines mi vodu.
Promiňte.
Řek sem promiňte.
Jo, já slyšel.
Tak dobře.
Něco nesu, Tošo.
Tak prosím.
Zdravím, sousedi. Já jsem Aga.
- Ahoj, Pawel. - Filip.
To je tak krásná holčička.
My půjdeme po snídani na pláž. Nechtěli byste jít s námi?
Děti by si pohrály, pokud teď nemají vaše ženy jiné plány.
Nemáme ženy, jsme tu jen my.
Plus má dcera.
Dobře.
Pozvání platí.
Dobrou chuť a na shledanou.
Vidíš, je milá. Co?
Jo.
- Házej! - Přihraj, přihraj!
Chyť ho!
Jo, to je ono!
Víš co?
Za chvíli bude chtít spát, jdu ji uložit.
- Teďka? - Jo.
Když se teď nevyspí, večer bude řvát.
- Nechceš ji uspat tady? - Ne, tady je hluk.
Usnula by tak na pět minut.
- Ty tu klidně zůstaň. - Ne, jdu taky.
- Dávej bacha. - Klid, klid. Přihraješ?
- Mohs trefit dítě. - Ale netrefil, ne?
- Baví vás to? - Ále no tak.
- Nic se jí nestalo. - Tak jdeme.
Tak přihraj!
Nic se nestalo!
Taxík jede.
Jasně. Rozumím.
Hele, nehrotíš to moc?
Přece se nic hroznýho nestalo.
Prostě jedem, jasný?
Jasný.
Pojď. Kde máš šaty, co?
- Nevíš, kde jsou? - Ne.
Dobrá.
Jdu ven. Jinak by odjel pryč.
Krása.
Počkej. Vteřku.
Hej! Už jdem!
Poďte.
Promiňte pane. Brzy tu budou, ano?
- Děkujeme. - Díky.
Tak co?
Sakra...
Moment...
Takže máš rád humra?
- Já ho nejed. - Vážně?
Ne.
Já ho měl jen jednou.
Mají tady mousse.
Co chceš?
Jen klid, ano?
Nechceš žebírka? Nebo řízek?
A mousse.
Hej, Tošo.
Klídek.
Nemám křupky.
Dobrý...
Půjdu ji uklidnit nahoru.
Dobrý.
Tak...
Objednej, co chceš.
Jasně.
Hele, co tu je.
Podívej, tvý oblíbený.
Malinové rajče plněné panakotou s yuzu
a tataráčkem z rajčat Býčí srdce, polité glazurou z medu a soji.
Jedlá tařinka...
No tak.
Pojď sem.
Pojď, Filípku. Najíme se.
Tak víš co?
Začni. Já, já, ji uklidním, ano?
Studený se to nejí.
Jen chvilku!
- Jasně. - Hned přijdu.
Najez se. Jez.
Jez, já ji budu houpat, jo?
- Půjdu to teď dojíst. - Dobře.
Běž.
- Vypnete prosím tu hudbu? - Jasně.
- ...žádná kola kvůli kojení. - Tak na dovolenou!
- Užijeme si to, jo! - Přesně tak, holky.
- Ahoj. - Přidejte se k nám. Noc je ještě mladá.
Děkujeme, ale máme malou.
Je tu krkovička, salám. A pro veganíky cuketa.
- Jsou to "vegani". - No dobře!
Musíme dát malou spát.
- Jak se jmenuje? - Antonina.
- Jdeme? - Jo. Děkujem.
- Ale chlapi, najezte se. Pojďte. - Už je moc pozdě.
Bohužel.
Díky.
Kdo z nich je mamka?
To stačí mladej!
Cos to řek?
- Nic. - Řekni to. Já odpovim.
Klid chlape. Byl to jen blbej vtip, jo?
- Tak tenhle vtip byl kurva špatnej. - Pojď. Jdeme. Poď.
Chceš vědět, kdo je mamka?
No tak sleduj.
- Hej, hej, hej! - Co to...?
- Já ho zabiju! - Uklidni se!
To už stačí, dost!
- Zbláznil ses sakra? - Poď buzíku!
Klídek pánové.
Omlouvám se.
Jestli se něco rozbilo, my vám to zaplatíme.
- My ale tvý prachy nechcem, mladej. - Jasně. Promiňte.
Kluci, běžte spát.
Díky.
- Dobrý vole. - Jeblo ti, sakra?!
Zbláznili jste se?!
- Nejdeš dovnitř? - Ne.
- Mohl jsem se zachovat líp. - Nech toho.
Neřešim rvačku. Mluvím o tom, co bylo v restauraci.
- Hrozně mě to mrzelo. - Co děláš, nic se nestalo.
Stalo.
Vím, že Toša je pro tebe nejdůležitější, že je to tvá priorita.
Chápu to a rozumím tomu...
Ustál jsem to, ale bylo mi tam trapně.
Kdykoli se tě zkusím dotknout před lidma, tak mě ...
Omlouvám se, že nejsem odvázanej z flákoty, ale to proto, že mám dítě.
Toša je nejdůležitější. Nebejt jí, tak bych tě ojel a zapomněl, jak vypadáš.
Byl bych sjetej.
- Ne, to nevíš... - Ale jo.
- Počkej... - Vím a nepřerušuj mě už!
Díky Toše to není jen jednorázovka.
Buď to pochopíš...
a zvykneš si,...
nebo odejdi.
Promiň za ztracenej čas.
Jo, Filipe? Co se stalo?
Přijedeš pro mě?
- Co? - Prosím.
Dobře a kde seš? Filipe?
Co se stalo? Filipe?
Ahoj.
Jdi si lehnout. My ji zabavíme.
Né, spakuju nás zaplatím za pokoj a jedeme.
- Tak jo. - Tady.
Chci zaplatit osmičku.
Vše je zaplaceno.
Dobře.
- Ta nashle. - Na shledanou.
Hele stavíme se za mym otcem. Je to kousek.
- Jasně. - Dobře.
Díky.
Vím, proč mě Pawel opustil a zjistím, proč mě opustil otec.
Chcete zmrzku?
- Ne, děkuju. - Nedám si.
- On tu pracuje? - Jo.
Poslyš Kiki. O co tady jde?
Chce si uspořádat život.
Už si ho uspořádal.
A dost rychle, ne?
Mně to trvalo tři roky, než jsem dospěla v rodiče.
A tobě ještě dýl.
Ale nám bylo 16, Kiki.
Byli jsme nevyzrálí a nikdo z nás nevěděl, jak být rodičem.
Co?
Nic.
Ne, nic.
Jen jsem si vzpomněla, jak jsem ti řekla, že jsem těhotná,
ty si zbledl a začal ses třást...
Tehdy jsi mě dost zaskočila.
Posral si se strachy.
To je fakt.
Ale ty si byla odvážná.
No, nevim.
A dost sexy.
Což si i teď.
- Ne, nech toho. - Ale proč?
Teď ne. Nesahej mi na vlasy a neříkej, že jsem sexy.
Kiki, přece nám spolu bylo dobře.
- Vím, žes to tak cítila. - Ty víš, jak jsem se cítila?
- Tak jsem to nemyslel. - Nechci dumat nad tim, jak to myslíš.
Celej život jen plním cizí sny.
Celej život čekám,
že mě někdo bude vážně milovat. Všichni mě jenom využívali.
- Už mám dost. - Proč jsi na sebe takhle krutá?
Nevím.
Ale mrknu na Filipa a vidím, jak se mění, a já...
- Já to chci taky. - Dobře.
- Já jenchtěl, abys... - Ne.
- Chci ti něco. Musím... - Ne!
Kurva.
Já tě miluju, Kiki.
Hrozně tě miluju.
Já tě příšerně moc miluju.
Jak to šlo?
Chutná mi.
Mluvils s ním?
Ne.
Má děsně chlupatý uši.
- Jedeme? - Jo.