Kā iet? Kā iet?
Filip, izbeidz! Lūdzu, viņa tikko aizmiga.
Pārstāj.
-Tēju? -Nē, paldies.
-Kā gāja šovā? -Labi. Pēc tam bija ballīte.
Ballīte?
-Karjeras lietas. -Protams.
Paldies. Paldies, ka pieskatīji Tosiju.
-Dzērienu? -Ir nakts vidus.
Tu to esi nopelnījis.
-Viņa atkal raud? -Nē.
Atvaino.
Šeit vajag uzkopt.
Vēlies brokastis?
Nē. Nejūtos labi.
-Tev kaut kas jāēd. -Nopietni, varu apvemties.
Vēl lielāks iemesls kaut ko apēst. Kāds ir pamodies.
Velns.
Uztraucos par viņu.
Viņai nav drudzis, varbūt tās ir zobu sāpes?
-Viņa ir izsalkusi. -Varbūt. Varbūt temperatūra?
Nāc. Temperatūra un izsalkums?
-Būsi atpakaļ līdz 21.00? -Centīšos.
Nāc uzreiz mājās, man klubā ir uzstāšanās.
-Vari viņu paņemt? -Protams. Nāc šurp.
Neskaties uz mani tā.
-Zinu, ka visu sabojāju. -Filip?
Nāc.
Krāns jāsalabo, tas pil.
-Pat tad, ja aizgriežu. -Tagad?
-Ja nu tas appludina dzīvokli? -Tā nebūs.
Atradīšu santehniķi, lai salabo, tikai pasaki.
-Nē, vēlāk tikšu galā. -Tikai ne pārāk vēlu.
-Tā nebūs. -Uzliksi tējkannu?
Lūdzu.
Ej dušā, uztaisīšu maisījumu.
Labi, labi!
Tu nemazgāsies?
Tūlīt, princese.
Mums ir tikai olas, jāiet iepirkties.
-Omleti, vārītas, ceptas? -Tev tas nav jādara.
Tas nesagādā problēmas.
Domāju, ka piecelsimies, iesim pastaigāties,
tad iesim iepirkties,
pārnāksim mājās, sakopsim šeit mazliet. Cik daudz, trīs?
-Trīs kausiņus. -Viss būs tīrs svaigs.
-Olek. -Tūlīt būs gatavs.
-Olek. -Jā?
-Par vakardienu. -Tu to nožēlo?
-Tev tas liekas smieklīgi? -Ne, domāju, ka tas bija absurdi.
-Es tā nedomāju. -Es gan.
Draudzības un seksa jaukšana slikti beidzas.
Mēs esam draugi?
-Mums ir laba vienošanās. -Vienošanās?
Tu rūpējies par Tosiju, es to novērtēju.
-Tev nebija labi? -Par to nav runa.
Bija vai nebija?
Žēlastības sekss par bērna pieskatīšanu, vai arī biji gana piedzēries?
-Negribu, lai tu vēlāk ciestu. -Cik gan tu esi dāsns.
Mēs nebūsim pāris.
Kāpēc?
Es esmu citā dzīves posmā, kur attiecībām nav vietas.
Man jārūpējas par Tosiju.
Nekad nav īstais brīdis.
Mēs saprotamies.
Es pieskatu Tosiju, tevi. Kāpēc tu man to saki?
Tas ir krāna dēļ? Ko es pateicu?
Piedod, vairāk neko tādu neteikšu. Gribēju, lai viss ir jauki.
Tu mani neinteresē.
-Labrīt. -Labrīt.
-Aņa mājās? -Kas jautā?
-Un kas būtu jūs? -Jūs atnācāt pie manis.
Esmu saimniece.
Sveiki. Esmu Filips, Aņas brālis. Ienāksiet?
Nevaru sazvanīt jūsu māsu, viņa kavē īres maksājumu,
-un tuvojas nākamais maksājums. -Pareizi, tā ir mana vaina.
Viņa lūdza, lai samaksāju, bet es aizmirsu.
-Katra mēneša 10. datumā. -Līdz 10. datumam saņemsiet.
-Kur ir jūsu māsa? -Devās prom.
Darba darīšanas, tā bija ārkārtas situācija.
Viņai bija jāaizvieto kolēģis, kurš iekļuva negadījumā. Esot nopietni.
-Jūs pieskatāt viņas mazuli? -Jā.
-8000. -Par diviem mēnešiem?
-Īre. -10. datumā.
Sveiki. Ja esmu aukle, tev būs man jāmaksā,
jo žēlsirdības, dzēruma sekss nederēs. Ej ellē. Atā.
Viena sūdzība no kaimiņiem, un es jūs izmetīšu.
Zinu, es arī.
Zināt, kur šodien paliksiet? Pie Beātas kundzes.
Aiziet, draugi.
Tieši tā. Beāta ir jautra.
Kas par dauzīšanos. Varētu domāt, ka man nav, ko darīt.
-Jauki. Aiziet. -Kas ir?
Ko tu gribi? Saki.
Lieliski.
Felek, šeit.
Zvanu saistībā ar auklīti. Mazai meitenītei.
Viņai ir viens gads. Emu sarežģītā situācijā.
Tas būtu lieliski. Varat būt pēc 30 minūtēm?
Felek, dari savas darīšanas.
Pareizi. Zinu, ka ir gada vidus, un bērnudārzi pilni,
bet ticiet, man ir sarežģīta situācija. Felek, šeit.
Felek, nāc. Tas bija manam sunim.
Kā lūdzu? Ej ellē. Labi, Tosija dodas šeit.
Lūdzu, dzer.
-Labdien. -Labdien.
-Jā? -Esmu ieradies pie konsultanta Novaka.
Labi, varu piedāvāt kafiju, tēju?
Gaidiet šeit, pasaukšu konsultantu.
-Konferenču telpa pieejama? -Jā.
-Sveiki, nāciet iekšā. -Sveiki.
Skaitļi ir nežēlīgi.
Maz bērni tiek adoptēti, reti to dara vientuļi cilvēki.
Pagājušajā gadā veiksmīgu adopciju, ko veica vientuļi vīrieši bija nulle.
Skaidrs.
Runāju atklāti, jo tava situācija ir sarežģīta.
Ūdeni?
-Ļoti drosmīgs lēmums, Filip. -Paldies.
Tu esi jauns, viens, nav pastāvīga darba un orientācija nav priekšrocība.
Es teiktu, ka tev kādu laiku jāpārstāj būt gejam.
Potenciālos vecākus parasti izvērtē katoļu institūcijas.
Skaidrs.
Atvainojiet.
Dominika, atnāksiet?
-Jā? -Paņemsiet uz 15 minūtēm mazuli,
kamēr mēs pabeidzam?
Pieņemat, ka, tā kā esmu sieviete,
tas mani padara spējīgu un dedzīgu rūpēties par mazuļiem?
Tā nu sanācis, ka man nepatīk bērni. Un es neplānoju tos radīt.
-Vēl kas? -Paldies.
-Man viņai jānomaina pampers. -Protams.
Nāc šurp.
-Drīkstu? -Jā, protams.
-Tu dari labu darbu. -Paldies.
-Cenšos atrast auklīti. -Bērnudārzs nebūtu labāk?
Auklīte zina tavu dzīves stilu, kad pārnākat mājās, ar ko,
viņa varētu liecināt. Bērnudārzs būtu labāk, vai ne?
Labi.
Paldies.
Filip.
Tas, kas notika viesnīcā, nekad vairs nevar atkārtoties.
Šobrīd tev jābūt kā kaut kam, kas neeksistē. Ideālam vīrietim.
Labākā iespējamā cilvēka versija.
Labi. Tad laikam labāk nebūt pašam sev.
Es nevarētu pateikt labāk.
Tev viss labi?
-Varu izmantot labierīcības? -Protams. Gaiteņa galā.
Tikko atzvanīja mana paziņa, juriste.
Terēza ir īstā persona, pie kuras vērsties adopcijas jautājumos.
Sarunāju tikšanos. Pēc divām dienām būs atpakaļ no atvaļinājuma. Viņas numurs.
Viņa teica, ka tev jādodas uz sociālo dienestu un psihiatra.
-Es darīju, ko varēju. -Paldies.
Turēšu īkšķi.
Kā iet Kikī?
-Varbūt pajautā viņai pašai. -Protams.
Kikī, es jau 30 minūtes kavēju. Vari paņemt Tosiju?
Viņš to nedarīs. Vienkārši nedarīs.
Velns, Kikī, mums bija sekss, skaidrs? Paņemsi?
Kā ar Ninu?
Labi, atā. Kas? Nē, bet viņš sarunāja tikšanos ar Terēzu.
Man jāiet, atā.
Velns. Piedod. Piedod!
Tūlīt, tūlīt.
Viss kārtībā. Labi? Viss labi?
Labi. Vai nav jautri, Tosija?
Nē. Nē! Nē! Nē!
Nāc šurp.
Paldies, čau.
Tagad vedīsi bērnu uz darbu?
-Auklīte saslima. -Bet kā tu...
Mieru, tikšu galā!
Zinu, ka ir sarežģīti, bet tev tas nav vajadzīgs.
-Slaucīt dibenus? -Tikai vienu!
Koncentrējies uz manu darbu, es tikšu galā ar savu dzīvi.
-Labi, bet viss šķiet bezjēdzīgs. -Marek!
-Izvedīsi suni? -Tagad?
Paldies.
-Vari par viņu parūpēties? -Es? Kā? Es arī strādāju.
Viņa guļ, vienkārši uzmani viņu.
-Domāju, ka esi gejs. -Es arī tā domāju.
-Labi, ir. -Paldies.
Patija, varam noņemt pulksteni? Paldies. Kur Filips? Stāvi blakus Patijai.
Viss gatavs? Kur mūzika? Lūdzu!
-Tieši tā! Skaisti. -Paldies.
-Klausies. -Lieliski.
-Atstāju atslēgas... -Marek.
Ģērbtuvē. Suns piekakāja dīvānu.
-Varam? -Paldies.
Filip, koncentrējies.
Filip! Skaties uz mani, koncentrējies!
-Paņem pārtraukumu, pārģērbies. -Kas ir?
-Kur viņai radās tas zilums? -Kurš?
-Viņai ir vairāki? -Kā visiem normāliem bērniem.
-Tev jābūt uzmanīgam. -Es vakar biju ballītē un...
-bet viss labi, man ir auklīte. -Grims?
Dod mums brīdi, labi? Paldies.
-Viņa ir mazs bērns. -Labi.
-Kas? Kā viņa tika pie tā apdeguma? -Beidz, tas bija negadījums.
Cigaretes pelni. Zinu, kā izklausās, bet tas bija negadījums.
Viņa nemaz tik daudz neraudāja. Es uzreiz nomazgāju.
Gribēju aiziet uz aptieku, bet nevarēju, bija jābūt šeit.
Kāpēc viņa kasa savu kājstarpi?
-Velns, tu taču nedomā, ka es... -Ko tu?
-Neesmu izvirtulis. -Neviens...
Tu tā domāji! Es neesmu pedofils, es cenšos...
Labi. Ei! Visi redz, ka tu centies.
Es savu bērnu reiz atstāju veikalā un pamanīju tikai stāvvietā.
Liec ārstam pārbaudīt niezi. Tie ir tikai izsitumi.
-Tā gadās. -Labi.
Un nāciet atpakaļ.
-Labdien. -Labdien. Jā?
-Viņai kaut kas noticis. -Slimības vēsture.
Man tā nav. Nepaņēmu līdzi. Vai neredzat, ka viņai sāp?
-Kas viņai noticis? -Viņai ir izsitumi.
Te ir neatliekamā palīdzība!
-Kur man viņu vest? -Varbūt pie ārsta?
Jā?
Aizmirsu viņas slimības vēstures grāmatiņu.
Tiksim galā. Kāda ir problēma?
Es viņu mazgāju un baroju,
pārbaudu temperatūru,
un nekā, bet viņai ir izsitumi.
-Kur? -Tur lejā.
-Uz kājām? -Nē.
-Virs ceļgaliem, zem vēdera. -Labi, apskatīsimies.
-Ak Dievs! Ko jūs izdarījāt? -Neko.
Tā ir infekcija, viss iekaisis. Kā jūs viņu uzturat tīru?
-Es viņu mazgāju. -Jūs laikam jokojat. Kā?
-Es noskaloju tās vietas. -"Vietas?" To sauc par vulvu.
-Skaidrs. Sapratu. -Nedomāju, ka saprotat.
Negribu, lai kāds domā, ka es...
-Ko domā -Viņai ir tiesības uz privātumu.
Bērns pats sevi nenomazgās! Tas jādara jums vai sievai!
Mana sieva pirms nedēļas nomira.
Es vēl visu mācos.
-Atvainojos. -Viss labi, jūs nezinājāt.
-Pieņemiet manu līdzjūtību. -Paldies.
Neuztraucieties, ārstēšana būs vienkārša,
jums tikai jāievēro personīgā higiēna.
-Mēs gribētu samaksāt par vizīti. -Labi, tie būs 450 zloti.
-Skaidrā vai ar karti? -Karti.
Paldies.
Čau.
Vēlies man vēl kaut ko pateikt? Jo zinu, ka esmu neveiksminieks.
-Es gribēju atvainoties. -Nevajag.
-Labi. -Vēl kas?
Nenojautu, ka tas ir tik sarežģīti. Vienam rūpēties par mazuli.
Paldies par tavu palīdzību.
Skaists priekšnesums.
-Cik jauki. -Nejaucies.
-Tu atstāji viņas mīļāko rotaļlietu. -Paldies.
-Viņa bez tās negulēs. -Izbeidz.
Izbeidz ar "paldies" un "piedod." Tu tikai turpini tā teikt.
-Es zinu. -Tu neko nezini. Neko.
-Es cenšos. -Nesmīdini mani.
Tu domā, ka pietiek ar vienu cēlu žestu?
Un viss tiks izdarīts, kamēr tu turpināsi ballēties?
Viņai vajag tēvu, nevis piedzērušos onkuli.
Tev ir nopietnas problēmas, tu to neredzi?
-Nu beidz. -Kāpēc tu esi šeit?
Jo Tosija tevi nolika pie vietas.
Un tu darītu jebko, lai kāds par viņu parūpētos, vēlams, bez maksas.
Un tev nospļauties par manām jūtām!
Atslābsti. Nelēkšu no tilta tevis dēļ.
Bet nedomāju, ka esi piemērots būt par tēvu.
Labi, tu esi pieņēmis cēlu lēmumu,
nomierinājis savu sirdsapziņu, un atkal esam turpat, kur sākām.
Citiem viss jādara tavā vietā.
Skaties beidzot patiesībai acīs.
Piedod.
Beidz atvainoties.
Bet...
kad laiks šķir dzīves, paliec pie savas.
Kad viss ir mainīgs, neko nevar zināt ar pilnīgu pārliecību.
Paturi savu. Turi, līdz sajūti, ka tā ir tur.
Tumša, blīva un mitra kā zeme.
Tik plaša, spoža un salda kā gaiss.
Kad vienīgais, kas paliek ir apziņa, ka tu jūti to, ko jūti.
Turi savu. Lūdz savām rokām, lai tās zina, ko tās tur.
Zinu, ka dienas aiztraucas garām trakulīgos, čīkstošos uzplūdos.
Bet apstājies, lai ievilktu elpu. Un tu zināsi, ka tā ir tava.
Šūpojoties kā atvērtām durvīm, kad tuvojas vētras, turies.
Laiks ir uzbrukums, mīlestība ir misija.
Mēs strādājam savos aicinājumos līdz pat remisijai un tad nožēlojam,
ka neesam bijuši pacietīgāki un devuši vairāk laika saviem bērniem.
Sajūti katru lēmumu, ko pieņem. Pieņem to un turies pie tā.
Turi savu. Turi savus mīļotos. Turi viņu rokas.
Turi viņu krūtis savās rokās, it kā tavas rokas būtu viņu krūšturis.
Turi viņu seju savās plaukstās kā lūgšanu.
Turi viņus visu nakti, jūti viņus, atturies, neatturies.
Turi savu. Katras sāpes, katru aizvainojumu.
Katru kauna dūrienu.
Katru dienu, ko pavadi ar dēmonu galvā, kas dzenas tev pakaļ.
Turi to. Zini vilkus, kas tevi medī.
Ar laiku tie kļūs par suņiem, kas tev atnes čības.
Mīli viņus pareizi, un tu sajutīsi, kā tie tevi noskūpsta brīdī, kad nāk kost.
Karsti, asiņaini purni, kas izrok tavas mīļuma sajūtas. Turi.
Nekas, ko tu vari nopirkt, nekad tevi nepadarīs pilnīgāku.
Visa šī sistēma pastāv uz to, ka mēs visu laiku jūtamies nepilnīgi.
Un tāpēc mēs meklējam laimi
jebkurā lietā, kādu tajā brīdī alkstam.
Tāpēc mēs nekad to īsti tur neatrodam.
Tu sēdēsi mašīnā ar mīļoto, par kuru cīnījies.
Mašīnā, kuras nopirkšanai esi iztērējis gadus.
Ar gredzenu pirkstā, par kuru esi sapņojis visu dzīvi.
Un daļa no tevis šaubīsies, vai tas ir tas, ko tu tiešām vēlies.
Beidz alkt. Turi savu.
Bet, ja tu esi apmierināts ar to, kur esi,
kas tu esi, tev vairs nevajadzēs pirkt jaunu kosmētiku,
jaunas drēbes, vai jaunus traukus,
kuros gatavot jaunas, aizraujošas receptes, jauniem cilvēkiem.
Lai pats sev radītu sajūtu, ka esi jauns un aizraujošs cilvēks,
kādam tev it kā vajadzētu būt.
"Laime" kā zīmols nav laime.
Mēs esam gudrāki, nekā viņi domā.
Viņi mūs uzskata par idiotiem, bet tā ir viņu problēma.
Kad mēs uzvedamies kā idioti, tā kļūst par mūsu problēmu,
tāpēc turi savu. Elpo dziļi ledainā pludmales krastā.
Sajūti draudzības sāli. Pamani svešinieka kustību.
Turi savu. Un ļauj tam būt lipīgam.
Tulkoja: Arita Akmentiņa Iyuno