Ти не Лоркан.
Пусти!
Закривайте браму!
Пусти його!
Хто це був?
Хай потренується справляти перше враження.
Якщо в Іншому світі такі мінотаври,
в нас більші проблеми, ніж ми думали.
МІЙ БРАТ-МІНОТАВР
СЕРІЯ ДЕСЯТА МИРОТВОРЦІ Й БІЙЦІ
Дивіться, це човен нашого хлопця.
Отже, ми знаємо, що вони тут.
Ви так кажете, наче це добра новина.
Може, вдасться їх перехопити, поки вони не дійшли до брами.
Ходімо!
Шеф, ви де?
Вибач, Леланде, зараз неслушний час.
І не кажіть.
У мене тут сердиті місцеві, що рвуться на кладовище.
Вшанування пам'яті пращурів –
важлива подія Свята літньої повні.
Як можна нас не пускати!
Вони мають рацію, шеф.
Джордже.
Джордже!
Мушу йти.
Шеф.
Люба.
Ой.
-Сюди, скоріше. Не відволікайтеся. -Скоріше б уже.
Що тут таке?
Кладовище зачинене. Стежте за повідомленнями.
Зачинене?
Ви хоч уявляєте, яку відстань ці люди подолали
й скільки грошей заплатили, щоб сповна насолодитися святом?
Забудьте про кладовище. Нам потрібен мінотавр!
-Де він? -Майте терплячість.
Візьми велосипед і їдь по Лоркана.
Я не знаю, де він. І він мене не послухає.
-Знайди його і змусь слухати. -Як?
Гроші! Брехня! Собачі галети! Байдуже. Лише приведи його!
Якщо ці психи скоро не побачать мінотавра…
нам буде непереливки.
На чому я зупинився?
Якось це неправильно – йти на свято, коли Лоркан зник.
Знаю. Та не можна, щоб нас запідозрили.
Ми поклялися берегти таємниці острова.
Діймо, наче нічого не сталося.
Наче Лоркан не знайшов вхід в інший світ
і зник у ньому?
Саме так.
Що?
Дурний непотріб!
Це просто… Тобто… Це…
Що?
Дайте мені хвилинку.
Авжеж.
Батьки так зрадіють твоєму поверненню.
-Я тут не залишуся. -Що?
Лиха сила руйнує Інший світ,
і мінотаври їй допомагають.
Але що ти можеш вдіяти, Лоркане?
Батько помер. Я – спадкоємець трону.
Коли стану королем мінотаврів, я все зміню.
Вона не допустить.
Хто?
Кай. Єдиний інший мінотавр, що знає про твоє існування.
І вона вже намагалася тебе зупинити.
Але ти сама казала: лише прямий нащадок може успадкувати трон.
Після тебе вона – наступна в черзі на трон.
Не розумію.
Кай – твоя сестра.
Нам потрібен план.
Нам потрібно, щоб з того боку дверей не чекала височенна
озброєна мінотавриця.
Яке щастя, що я не спізнився.
Якщо ти прийшов спинити нас – ти марнуєш час.
Я не буду вас спиняти. Я піду з вами.
Справді?
Авжеж. Ми потрібні Лоркану. Усі ми.
Не хочу псувати момент,
але ти розповіси, що за дверима номер два, чи я?
У нас були від тебе секрети з дня, коли ти з'явився,
та ми не знали, що в тебе є сестра.
Його близнючка. Народилася на кілька хвилин пізніше.
Чому для неї корона важливіша за брата?
Її захопила лиха сила.
Мінотаври не мають власної волі.
Чому ця лиха сила не вплинула на вас?
Я багато років переховувалася.
Але та сила шириться, як пожежа. Скоро ніде буде ховатися.
Я мушу зустрітися з Кай. Це єдиний вихід.
Ні. Вона надто сильна.
Якби ми поговорили…
тобі не можна вертатися. Мій світ уже не врятувати.
Тепер треба зберегти тебе й твій світ.
Брами більше ніколи не можна відчиняти.
Брами? Є й інші?
Ми мусимо відчинити браму, хоч там чекає мінотавр.
Це єдиний вихід.
Дідусь має рацію.
Тільки так ми зможемо знову побачити Лоркана.
Якщо ви так кажете…
Ми – за.
Стійте! Не слухайте його. Віддайте амулет мені.
Ви ж бачите, що це пука. Не давайте йому амулета.
Звісно, він так говоритиме. Бо він – пука.
Що мені робити?
-Віддай. -Не віддавай.
Що ти таке кажеш?
Легше не стало.
Багато істориків вважають, що це – руїни…
Вітаю вас.
Бачили Чарлі чи Джорджа?
Ми їх не бачили.
Ви питали Дану?
Ми не можемо її знайти. Нікого з дітей сьогодні не бачили.
Дивно.
Не хвилюйтеся.
Певно, є дуже логічне пояснення.
Я не боюся, пука.
Ви, пука, хитрі створіння, так?
Допоможемо?
-Треба допомогти. -Кому?
Схоже, твій дідусь ще на щось здатний.
Не підходь до амулета.
Ти й досі вважаєш, що я пука?
Не ображайтеся, та це можливо.
Малоймовірно, що літній чоловік –
навіть обізнаний у бойових мистецтвах –
зможе здолати чудовисько-перевертня в рукопашній.
Вона говорить діло, хоч і нудно.
Якщо тільки чудовисько не покаже ворогові спину.
Такого справжній боєць ніколи не зробить.
Це точно він. Я будь-де впізнаю дідуся.
Привіт.
Треба проводити більше часу з дідусем.
Думаю, досить театральності.
Тепер відчиняйте браму.
Поки Чарлі в тебе – брама не відчиниться.
Я відпущу вашого друга,
щойно відчините браму.
-Обіцяю. -Не робіть цього!
Добре.
Отак.
Тепер відпусти його.
Нащо мені його відпускати?
Бо ти дав слово.
Відпусти хлопця.
Ти й не уявляєш, з чим маєш справу.
То розкажи.
Розумію. Це важко перетравити. Та прошу, зробіть от що.
Ані пари з вуст.
Ідіть звідси й заберіть Джорджа.
Як скажете, шеф.
Я не піду без Лоркана.
Відколи Лоркан з'явився на цьому острові, я була його охоронницею.
Клянуся: я зроблю все, що зможу, щоб повернути його.
Але зараз ваша допомога потрібна Джорджеві.
Гаразд. Заради дідуся. Але я повернуся по Лоркана.
І як я не зрозумів, хто ти?
Просто неймовірно.
Ти й не уявляєш, з чим маєш справу.
То звідки взялася ця паранормальна поліцейська?
Начальниця Вокер – фея-воїтелька з легенд.
Вона не лише охоронниця Лоркана.
Вона оберігала брами, відколи їх було запечатано.
Але ж тоді їй має бути десь тисячу років?
Так і є.
Так. Тепер усе зрозуміло.
Перепрошую?
Відколи брами запечатано,
обидва амулети були тут, на острові.
І саме фея відчинила браму, щоб сюди пронесли малого Лоркана.
Отже, Вокер тут від самого початку.
Начальниці Вокер справді понад тисячу років.
Ого. Певно, дбає про зволоження шкіри.
Перестань.
Я нічого не роблю.
Робиш. Ти думаєш. І я знаю, про що.
Прошу тебе: перестань.
Не можу.
Лиха сила руйнує Інший світ,
отруює розум мінотаврів, нищить усе на своєму шляху.
Я нарешті знайшов світ, де мені місце,
а він гине.
Як тепер повернутися до звичайного життя?
Не можу сидіти склавши руки.
Надто пізно, Лоркане. Ти чув, що сказала Аріаніс.
А ще вона сказала, що в мене є сестра.
Сестра, яка обрала корону, а не тебе.
Бо темна енергія отруїла її розум.
Я маю допомогти Кай.
Ні!
Схоже, ми обоє недооцінили одне одного.
Ну, пливемо.
Нізащо. Забудьте. У жодному разі.
Я веслувала сюди. Тепер хай хтось із вас.
-Травма плеча. -Парасолька.
Нога.
-Так. Давай. Так! -Ні, ні!
Ні!
На жаль, наш час вийшов.
Бувай, шеф Вокер. Це було чарівно.
Вибачте, Джордже.
Ми не хотіли, щоб щось таке сталося.
Ми лише хотіли допомогти Лоркану.
Тепер ви поранені, Лоркан зник, і все це через нас.
Клянуся: коли повернемо Лоркана, пригодам – кінець.
Кінець? Це лише початок.
Не лише в Лоркана є доля.
Про що це ви?
Ви – наступне покоління старійшин.
За кілька тижнів ви розкрили більше таємниць
і виявили більше мужності й рішучості, ніж усі старійшини до вас.
Ми – наступні старійшини?
Що? Ми?
Але ж ми діти.
Як нам захистити світ
від злої імперії мінотаврів?
Не знаю, але краще щось швидко придумати.
Впустіть нас!
-Впустіть нас! -Годі, Леланде.
Або ти відчиниш ворота, або ми їх знесемо.
Давайте видихнемо й заспокоїмося.
Я думав, ви про все подбаєте.
Подбаю.
Ось мій співробітник.
-Ну, де Лоркан? -Його тут нема.
Це я й сам бачу.
Ні. Я маю на увазі, його нема в цьому світі.
Веслі, сказати, що від тебе
нема жодної користі – це перебільшення.
Ой.
Ви обіцяли чарівну подорож
островом Брайоні, чиї таємниці оспівані у фольклорі.
Та ми досі не бачили жодного чарівного або таємничого…
Ого.
-Нам від неї не втекти. -Треба забиратися.
Буря сильнішає і Джорджу потрібна поміч.
Сигнальна ракета. «Сигнал біди великого радіусу дії».
-Запускай! -Зачекай.
Тут інструкції з техніки безпеки.
«Номер один: не спрямовуйте на людей або предмети.
Номер два: не використовуйте в приміщенні.
Номер три: спрямовуйте від себе.
-Номер чотири…» -Можеш прискоритися?
Я не ризикуватиму. Сигнальні ракети небезпечні.
Не те що озброєні злі мінотаври?
«Номер чотири».
-Ми дуже хвилювалися. -Я в нормі, мамо.
Радий бачити тебе, сину.
Так, дякую.
Це Аріаніс. Вона моя…
Твоя мати. Я знаю. І, схоже, їй потрібна допомога.
Я допоможу.
Відведу її у свою лікарню.
«Номер 24: не використовуйте в сезон запуску повітряних куль».
Усе. Досить.
Відійдіть. Тут нема на що дивитися.
Відійдіть.
-Треба йти. -Зачекайте. Де Чарлі?
Ми не знаємо. Його нема цілий день. І Джорджа теж.
А ще зникли Дана й Гарпер.
Дивіться.
Куди це ти?
Це вони. Я знаю.
-Ні! Лоркане, зачекай! -Повернися!
Це просто чудово!
Що далі? Ні, не кажіть. Не хочу все зіпсувати.
Оце так шоу!
Шоу?
Прошу всіх повернутися в автобус.
Вам майже вдалося. Майже.
Мій дід поранений. І ми доставимо його в лікарню, хай там що.
Лоркане! Ти повернувся!
Це добре. А ти не можеш не вскочити в якусь халепу, так?
Дідусю.
Ведіть його до лікарки.
Візьми.
Ти жартуєш? Не залишайся з нею сам на сам.
Це наше з сестрою діло. Ідіть!
Він сказав «з сестрою»?
У мене є зведена сестра?
Вітаю. Вона дуже мила.
Ходімо. Ми потрібні Джорджу.
Ми пришлемо допомогу!
То ти нарешті перестав тікати й вирішив битися.
Може, ти все ж таки мінотавр.
Я не хочу битися.
Тоді ми закінчимо швидко.
Це не ти, Кай. Не підкоряйся лихій силі.
Ти нічого не розумієш.
До тебе повільно доходить?
Тобі не носити батькової корони. Вона моя!
Не хочу я корони.
Я хочу змін.
Інший світ гине. Хіба ти не бачиш?
Аробор! Він зветься Аробор.
Ти не знаєш назву світу, де тебе готові коронувати.
Не треба бути такою, як батько.
Принеси мир в Аробор. Вижени лиху силу.
Бачиш?
Ти вже вирішуєш, як усе має бути,
кажеш мені, що робити.
Я ціле життя готувалася посісти своє місце на троні.
І ти мені не завадиш!
Дивіться, це Дана!
Зупиніться.
Не роби так більше, Дано.
Джордж поранений.
Не хвилюйся. Ми про нього подбаємо.
Дякую, тату.
О-о, Джордже.
Не метушися. Усе добре.
-Ти цілий, Чарлі? -Так. Але треба допомогти Лоркану.
Шеф, це Леланд. Ви мене чуєте?
Шеф Вокер, ви чуєте?
Тут, на пляжі, надзвичайна ситуація. Прийом.
Не знаю, що відбувається, але точно щось погане.
Ну, люба, ти нам потрібна. Усім нам.
Кінець.
Це все, що ти можеш?
Дарма ти без тризуба.
Може, поділишся?
Ні!
Я не хочу робити тобі боляче.
Вибач, та я не допущу, щоб ти повернулася. Ти сама не своя.
Гадаєш, що знаєш мене?
Ні. З тобою я не знайомий. Лише з лихою силою, що тебе контролює.
Вона тобою маніпулює, Кай!
Маніпулює?
Я ще ніколи не була така сильна й владна над собою.
І я знаю, що ти теж це відчув. Я бачила це у твоїх снах.
То була ти? Я думав…
Що це був батько?
«Допоможи, Лоркане!» Ні. То була я.
Я була у твоїй голові й відчула там лиху силу.
-Ти такий самий, як і я. -Це не так.
Там щось діється. Ходімо.
Ходімо зі мною, Лоркане.
Разом ми зможемо завоювати інші світи.
Ти ж цього хочеш.
Як можна так думати?
Бо ти завжди цього хотів.
Я пропоную тобі шанс відчути себе своїм серед своїх.
Досить. Я знаю, що ти робиш.
Наші світи змінюються.
Хіба ти не хочеш бути серед переможців?
Я вже обрав сторону.
І яка ж це сторона, Лоркане?
Світ, який тебе не визнавав,
чи світ, до якого ти не міг належати?
Годі!
-Не треба! -Ти не такий, як вона.
Ти не такий, Лоркане.
Ти слабкий, бо тебе виховали люди.
Ти не мінотавр.
Колись я й не хотів ним бути.
Колись я будь-що віддав би, щоб бути людиною, як інші діти.
Але я не такий, як інші, так?
Я мінотавр з людським серцем,
і саме такий потрібен, щоб об'єднати світи.
Об'єднати світи?
За кого ти себе маєш?
Я – Лоркан Маккріді. А Маккріді миротворці, а не бійці.
Ще не пізно, Кай. Дозволь тобі допомогти.
Усе закінчено, Кай.
Не закінчено.
Оце так шоу!
З ними все буде добре.
Ви сповнені сюрпризів, м-ре Крейґнелдер.
Починаймо святкувати!
Будьте в автобусі.
Хіба вам не слід бути в закусочній?
Чи ви забули, що зараз свято?
Нашій сім'ї достатньо переживань на сьогодні.
Ми не братимемо участі.
Зараз не час бути щасливою сім'єю.
Мої гості сподіваються на Свято літньої повні.
А яке свято без їжі?
Може, це й непогана ідея.
Туристи вважають, що все це – святкування.
Він має рацію.
Підіграймо, щоб вони й далі так вважали.
Може, це початок яскравого майбутнього для вас і закусочної.
Прошу, допоможіть мені.
Це має сенс.
Так. Але… Допомагати Крейґнелдеру?
По-перше: ой, ви образили мої почуття.
По-друге: я вважав, що Маккріді – миротворці.
Це не… Я не… Ви не можете…
Я не можу повірити.
ЛІТНЯ ПОВНЯ
ПЕКАРНЯ
РИБА Й КАРТОПЛЯ
-Картопля фрі, гамбургер. Що ще? -Бургер?
О-о, бувайте.
Завтра зранку я почну ремонтувати другу браму.
Відріжемо лиху силу від джерела –
й вона вичерпається.
Дякую, що оберігали мене всі ці роки.
Це було нелегко, але це для мене честь.
Вам щось треба?
Ви стали феєю-воїтелькою, билися з пукою,
літали над островом і силою думки підняли тризуб.
Ми більше не відведемо від вас очей.
Чесно скажемо, шеф: це важко перетравити.
Уявіть, як моєму чоловікові.
Зачекайте. Ні.
Краще піду рятувати його від власної уяви. Вибачте.
Приємно знову бачити жителів острова такими щасливими.
Вони мають подякувати тобі й твоїм друзям.
Якби ж вони знали правду.
Поки другий амулет у Кай, вони не будуть у безпеці.
Поговоримо про це завтра.
А сьогодні свято.
Тож давайте святкувати.
Так. Розважтеся.
То ми чули, що ти в нас принц.
Королівська високість.
А ви, я чув, станете наймолодшими старійшинами в історії.
Поки що не віриться.
Я в це ніколи не повірю.
-А ми хочемо бути старійшинами? -У нас є вибір?
Чи будемо готові, як прийде час?
Час уже прийшов. Не знаю, як ви, але я готовий.
Твоя правда.
Після всього, що ми пережили, ми готові до всього.
Тільки не до цього.
О, ні. Ні!
Вітаю, острове Брайоні!
Ми – гурт «Extra Medium».
Не треба дякувати!
«Extra Medium» Прямо перед вами
«Extra Medium»
Гляньте, на що ми здатні
Іду.
Доброго ранку.
Оце так вечір був. Правда ж?
Правда. Суцільний тріумф.
М-ре Крейґнелдер?
Зник мій син, Веслі Джуніор.
Я думав, може, він тут, зі своїми друзями.
Спитаю в хлопців, чи не бачили його.
Агов, хлопці.
Хлопці?
Ти впевнений?
Це моя доля.
Я принесу мир в Інший світ,
вижену лиху силу й об'єднаю світи.
Здається, це небезпечно. Особливо для підлітка.
Підліток? Я король мінотаврів.
Та вони ще не в курсі.
Якщо Кай приведе в мій світ армію мінотаврів,
у нас не буде шансів.
У мене немає вибору. Але у вас він є.
Це моя доля. Не ваша.
Забудь. Ти не підеш сам.
Король мінотаврів чи ні – ти все одно мій брат.
І всі ці пригоди мене навчили того,
що я тобі потрібен.
-Та ну? -Так.
Я теж мушу піти. У стародавніх рядках є такі слова:
«Коли сапфіровий місяць освітить небо,
корона впаде, й постане нащадок».
Що це значить?
Не знаю. Тому мушу піти з ними.
Гарпер?
Ясно, що й мені доведеться йти. Я ж ваша лідерка.
Гей! Зберися. Ми ж поспішаємо.
Гаразд.
Ми справді туди йдемо.
Усі готові?
-До чого? -Я й не уявляю.
Переклад субтитрів: Анастасія Черевко