Du er ikke Lorcan.
Slipp meg!
Steng portalen!
Slipp ham!
Hvem var det?
En som må jobbe med førsteinntrykket.
Hvis det er sånn minotaurer ser ut på den andre siden,
har vi større problemer enn vi trodde.
MIN BROR MINOTAUREN
EPISODE TI FIKSERE OG SLÅSSKJEMPER
Se! Se! Ungenes båt.
Da vet vi hvor de er.
Du sier det som om det er bra.
Kanskje vi får tak i dem før de kommer til portalen.
Kom igjen!
-Sjef, hvor er du? -Beklager, Leland, det passer dårlig.
Det skal være sikkert. Jeg har sinte øyboere som vil inn på gravplassen.
Å vise våre forfedre respekt er en viktig del av midtsommermåne-festivalen.
-Det er ikke riktig å stenge oss ute. -De har et poeng.
George?
George? Jeg må avslutte.
Sjef?
Kjære?
-Denne veien. Ikke somle. -Jeg gleder meg.
-Hva er dette? -Gravplassen er stengt inntil videre.
Stengt?
Vet du hvor langt disse folkene har reist
og hvor mye de har betalt for en full festivalopplevelse?
Glem gravplassen. Vi vil se minotauren!
-Hvor er den? -Ikke bli for ivrige.
Ta sykkelen og hent Lorcan.
Jeg vet ikke hvor han er. Og han hører ikke på meg.
-Finn ham og få ham til å høre etter. -Hvordan?
Penger! Løgner! Hundekjeks! Bare hent ham!
Får de ikke se en minotaur snart, ender det stygt.
Hvor var jeg?
Det virker galt å gå på festivalen mens Lorcan er forsvunnet.
Vi må ikke vekke mistanke.
Vi har sverget å holde på hemmelighetene. Vi må oppføre oss som om alt er i orden.
Som om Lorcan ikke fant portalen til en annen verden og forsvant gjennom den?
Nettopp.
Hva?
Dumme skrot!
Det er bare… Jeg mener… Dette er…
Hva?
Et øyeblikk bare.
Selvsagt.
Foreldrene dine blir så lettet.
-Jeg kan ikke bli. -Hva?
Den mørke energien ødelegger den andre siden,
og minotaurene er med på det.
Men, Lorcan, hva kan du gjøre?
Faren min er død. Det gjør meg til tronarving.
Når jeg blir minotaurkonge, skal jeg forandre alt.
-Det vil hun aldri tillate. -Hvem?
Kai. Den eneste andre minotauren som vet om deg.
Hun har prøvd å stoppe deg én gang.
Men du sa at kronen bare kan gå til arvtakeren.
Og etter deg er hun arvtakeren.
Jeg forstår ikke.
Kai er søsteren din.
Vi trenger en plan.
Vi må bli kvitt en 1,8 meter høy minotaur med høygaffel på den andre siden av døren.
Gudskjelov at jeg kom i tide.
Hvis du vil stoppe oss, kaster du bort tiden.
Jeg skal ikke stoppe dere, men bli med.
Skal du det?
Selvsagt. Lorcan trenger oss. Oss alle.
Hater å ødelegge, men vil dere fortelle hva som er bak dør nummer to?
Vi har hatt hemmeligheter for deg siden du kom,
men vi visste ikke at du hadde en søster.
En tvilling født noen minutter etter Lorcan.
Hvordan kan hun velge en krone over sin egen bror?
Den mørke energien har grep om henne. Minotaurenes tanker er ikke deres egne.
-Hvorfor er ikke du påvirket av energien? -Jeg har levd i skjul i mange år.
Men den sprer seg raskt. Snart er det ingen steder å gjemme seg.
Jeg må møte Kai. Det er den eneste muligheten.
-Nei. Hun er for sterk. -Hvis jeg kan snakke med henne…
Du kan aldri dra tilbake. Min verden kan ikke reddes.
Nå må vi holde deg og denne verdenen trygg.
Portalene må forbli stengt for alltid.
Portalene? Er det mer enn en?
Minotaur eller ei, vi må åpne portalen. Det er ingen annen utvei.
Bestefar har rett. Det er vårt eneste håp om å se Lorcan igjen.
Når du sier det sånn…
Vi er med.
Stopp! Ikke hør på ham. Gi meg amuletten.
Han er åpenbart pookaen. Ikke gi ham amuletten.
Selvsagt sier han det. Han er pookaen.
-Hva skal jeg gjøre? -Gi ham den.
Hva mener du?
Hjelper ikke.
Som mange historikere mener kan ha vært ruiner…
Hallo, kjære dere.
-Har dere sett Charlie eller George? -Nei, det har vi ikke.
-Har dere spurt Dana? -Ingen har sett noen av ungene i dag.
Så rart.
Ikke vær redde. Det er sikkert en veldig logisk forklaring.
-Du skremmer ikke meg. -Dere pookaer er utspekulerte vesener.
Skal vi hjelpe til?
-Vi bør hjelpe. -Hjelpe hvem?
Bestefaren din har litt futt igjen.
Ligg unna amuletten.
-Tror dere at jeg er pookaen? -Ikke vondt ment, men kanskje.
En eldre mann, selv en som kan kampsport,
kan neppe overmanne et formskiftende monster.
Hun har et godt, men langt, poeng.
Med mindre monsteret snur ryggen til motstanderen.
Det ville aldri en ekte kampsportutøver gjort.
Det er ham. Jeg kjenner igjen bestefaren min.
Hallo.
Jeg må være mer sammen med bestefar.
Jeg synes det er nok dramatikk.
Åpne portalen.
Så lenge du har Charlie, forblir portalen stengt.
Jeg slipper ham fri…
…når dere har åpnet portalen.
-Dere har mitt ord. -Ikke gjør det!
Greit.
Sånn, ja.
Slipp ham.
-Hvorfor skulle jeg gjøre det? -Du ga oss ditt ord.
Slipp gutten.
Du aner ikke hva du har med å gjøre.
Opplys meg.
Ja, det er litt mye. Men dere må gjøre følgende.
Lukk munnene.
-Og ta med dere George ut herfra. -Som du vil, politimester.
Jeg drar ikke uten Lorcan.
Helt siden Lorcan kom til øya, har jeg vært vokteren hans.
Og jeg skal gjøre alt i min makt for å få ham tilbake.
Men nå er det George som trenger hjelp.
For bestefars skyld. Men jeg kommer tilbake etter Lorcan.
Hvordan kunne jeg overse deg? Helt fascinerende.
Du aner ikke hva du har med å gjøre.
Hva er greia med den paranormale politidama?
Politimester Walker er en legendarisk krigerfe
og mer enn bare Lorcans beskytter.
Hun har voktet portalene helt siden de ble forseglet.
Ville hun ikke vært over tusen år gammel da?
Jo visst.
Nå gir alt sammen mening.
Hva sa du?
Etter at portalene ble forseglet, har begge amulettene vært her på øya.
Og det var en fe som åpnet portalen og slapp Lorcan gjennom.
Så Walker må ha vært her hele tiden.
Politimester Walker er mer enn tusen år gammel.
Hun bruker nok mye krem.
-Stopp. -Jeg gjør ikke noe.
Jo. Du tenker, og jeg vet hva du tenker på.
-Og du må stoppe. -Det klarer jeg ikke.
Den andre siden blir ødelagt av en mørk energi
som forvrenger minotaurenes tanker og ødelegger alt i sin vei.
Jeg har funnet en verden der jeg hører til, og den dør.
Hvordan kan jeg gå tilbake til mitt gamle liv? Jeg kan ikke bare la det skje.
Det er for sent, Lorcan. Du hørte hva Arianys sa.
-Hun sa også at jeg har en søster. -En søster som valgte en krone over deg.
Den svarte energien forgiftet tankene hennes. Kai trenger min hjelp.
Nei!
Ser ut som vi begge undervurderte hverandre.
Ok, da drar vi.
Nei. Glem det. Skjer ikke.
Jeg rodde oss hit. En av dere kan gjøre det.
-Vond skulder. -Paraply.
Bein.
-Sånn, ja. Ja! -Nei, nei.
Nei!
Dessverre skilles våre veier nå.
Adjø, politimester. Det har vært magisk.
Unnskyld.
Vi mente ikke at dette skulle skje.
Vi prøvde bare å hjelpe Lorcan.
Men nå er du skadet, Lorcan er borte, og alt er vår skyld.
Når vi får tilbake Lorcan, vil eventyrene våre være over.
Over? Dette er bare begynnelsen. Lorcan er ikke den eneste med en skjebne.
Hva mener du?
Dere tre blir den neste generasjonen i eldrerådet.
På noen uker har dere avdekket flere hemmeligheter
og vist mer mot enn noen i eldrerådene før dere.
Det neste eldrerådet? Vi?
Vent, vi?
Men vi er barn.
Hvordan skal vi beskytte verden mot et ondt minotaurimperium?
Jeg vet ikke, men vi bør komme på noe raskt.
Slipp oss inn!
-Slipp oss inn! -Nok er nok!
Åpne porten, ellers bryter vi den opp.
La oss trekke pusten dypt og roe oss ned.
Du skulle jo fikse dette.
Det skal jeg.
Her kommer min medarbeider.
-Hvor er Lorcan? -Han er ikke her.
Det ser jeg.
Nei. Jeg mener at han er ikke her i denne verdenen.
Å si "overhodet ingen" ville vært å overdrive hjelpen du har gitt meg.
Du lovet en magisk reise gjennom Gallebærøyas mystiske folklore.
Og så langt har vi ikke sett en eneste magisk eller mystisk…
Hei.
-Vi kommer ikke unna henne. -Vi kan ikke bli her.
Stormen blir verre, og George trenger hjelp.
Et nødbluss. "Et langtrekkende nødsignal."
-Gjør det! -Vent. Det er sikkerhetsinstruksjoner.
"Nummer en: Ikke pek mot mennesker eller gjenstander.
Nummer to: Ikke bruk innendørs.
Nummer tre: Pek bort fra kroppen din.
-Nummer fire"… -Kan vi få opp farta?
Jeg tar ingen sjanser. Nødbluss kan være farlige.
Sinte minotaurer er ikke det?
"Nummer fire."
-Vi var så redde. -Det går bra med meg.
Godt å se deg, gutt.
Ja, takk.
Dette er Arianys. Hun er…
Moren din. Ja, det vet jeg. Hun ser ut som hun trenger hjelp.
Jeg tar det.
Jeg tar henne med klinikken.
"Nummer 24: Ikke bruk under varmluftballong-sesongen."
Nå holder det.
Gå tilbake. Ingenting å se her.
Gå tilbake.
-Vi bør gå. -Vent. Hvor er Charlie?
Han har vært borte hele dagen. George også.
Og vi finner ikke Dana eller Harper.
Se.
-Hva er det du gjør? -Det er dem. Jeg vet det.
-Nei! Lorcan, vent! -Kom tilbake!
Dette er fantastisk.
Hva er det neste? Nei, ikke si det. Jeg vil ikke ødelegge.
For et show.
Show?
Alle sammen, tilbake på bussen.
Så nære, men så langt unna.
Bestefar er skadet, og ingenting skal hindre oss i å hjelpe ham.
Lorcan! Du er tilbake!
Og det er bra. Du kan ikke holde deg unna trøbbel.
Bestefar?
Få ham til dr. Elson.
Ta denne.
-Du kan ikke kjempe mot henne alene. -Dette er mellom meg og søsteren min. Dra!
Sa han "søster"?
Har jeg en halvsøster?
Gratulerer. Hun er skjønn.
-Kom igjen. George trenger oss. -Vi skal skaffe hjelp.
Så du slutter å rømme og blir for å slåss. Kanskje du er en minotaur likevel.
-Jeg er ikke her for å slåss. -Da blir dette fort gjort.
Dette er ikke deg, Kai. Du må gi slipp på den svarte energien.
Du vet ingenting.
Du lærer ikke særlig fort.
Du skal aldri bære min fars krone. Den tilhører meg!
Jeg vil ikke ha kronen. Men jeg vil ha forandring.
Den andre siden dør. Skjønner du ikke det?
Arobor! Den heter Arobor.
Du vet ikke engang navnet på verdenen vår.
Du trenger ikke å være som faren vår. Du kan bringe fred til Arobor.
Ser du?
Du bestemmer allerede hvordan ting skal være og forteller hva jeg skal gjøre.
Hele livet har jeg forberedt å ta plass på tronen.
Du skal ikke stå i veien for meg!
Se, det er Dana!
Kjør til siden.
Ikke gjør det mot meg, Dana.
-George er skadet. -Ta det med ro. Vi tar ham.
Takk, pappa.
Å, George.
Ikke mas. Jeg har det bra.
-Går det bra? -Ja. Men Lorcan trenger hjelp.
Politimester. Hører du meg?
Politimester Walker.
Vi har en situasjon på stranda. Over.
Jeg vet ikke hva det er, men det er ikke bra.
Kom igjen, kjære. Vi trenger deg.
Over.
Er det alt du har?
-Du skulle tatt med en trefork. -Kanskje vi kan dele.
Nei!
Jeg vil ikke skade deg, Kai.
Jeg kan ikke la deg dra tilbake. Du er ikke deg selv.
Tror du at du kjenner meg?
Nei. Jeg har aldri møtt deg, men den svarte energien styrer tankene dine.
Den utnytter deg, Kai.
Utnytter meg?
Jeg har aldri følt meg mektigere.
Og jeg vet at du også har følt det. Jeg så det i drømmene dine.
Var det deg? Jeg trodde…
At det var faren vår?
"Hjelp meg, Lorcan. Hjelp meg!" Nei, bare meg.
Jeg var i hodet ditt, og jeg kjente den svarte energien der.
-Du er som meg. -Det er ikke sant.
Det er noe som skjer. Kom.
Bli med meg, Lorcan.
Vi kan erobre verdener sammen. Det er det du vil.
-Hvordan kan du tro det? -Det er det eneste du har villet.
Jeg tilbyr deg sjansen til endelig å høre til.
Slutt. Jeg vet hva du prøver på.
Verdenene våre er i endring. Vil du ikke være på vinnersiden når det skjer?
Jeg har valgt min side alt.
Og hvilken side er det?
Den verdenen som ikke ville ha deg, eller den du aldri kunne bli en del av?
Det er nok!
-Ikke gjør det! -Du er ikke som henne.
Dette er ikke deg, Lorcan.
Å bli oppdratt av mennesker har gjort deg svak.
-Du er ingen minotaur. -Før ønsket jeg at jeg ikke var det.
Jeg ville gjort hva som helst for å bli som de andre ungene.
Men jeg er ikke som de andre ungene.
Jeg er minotauren med menneskehjertet, som jeg må være for å samle verdenene.
Samle verdenene? Hvem tror du at du er?
Jeg er Lorcan McCready. Og McCready-er fikser, de slåss ikke.
Det er ikke for sent, Kai. La meg hjelpe deg.
Det er over, Kai.
Ingenting er over.
Det var et show!
Det går bra, gutter.
Du er full av overraskelser, Mr. Craignelder.
La oss få i gang festivalen!
Ses på bussen.
Skulle ikke dere vært på kafeen? Eller har dere glemt festivalen?
Familien har hatt nok spenning for i dag. Vi blir ikke med denne gangen.
Det er ikke tiden for lykkelige familier.
Gjestene mine venter en midtsommermåne-festival.
Vi kan ikke ha en festival uten mat.
Det er ingen dum idé. Turistene tror at dette var en del av festivalen.
Han har et poeng. Hvis vi vil narre dem, må vi fortsette.
Kan bli starten på en stor framtid for dere og kafeen.
Kom igjen. Hjelp meg.
Det gir mening.
Ja, men… hjelpe Craignelder?
Ok. For det første, au, følelsene mine.
Og for det andre, jeg trodde McCready-er fikset.
Det er ikke… Jeg har ikke… Du kan ikke…
Jeg kan ikke tro dette.
MIDTSOMMER-MÅNE
BAKERI
-Pommes frites og burger? -Burger og pommes frites?
Ha det.
I morgen skal jeg reparere den andre portalen.
Hvis jeg avskjærer den mørke energien fra kilden, stopper spredningen.
Takk for at du har beskyttet meg så lenge.
Det har ikke vært lett, men det har vært en ære.
Kan jeg hjelpe dere?
Du ble til en krigerfe, kjempet mot en pooka,
og så fløy du for å få en trefork til å sveve.
Vi slipper deg aldri av syne igjen.
-Det er mye å fordøye. -Hva tror dere mannen min føler?
Vent nå litt. Nei.
Jeg må redde ham fra sin egen fantasi. Unnskyld meg.
Det er godt å se øyboerne så glade igjen.
Og det kan de takke deg og vennene dine for.
Hadde de bare visst sannheten.
Så lenge Kai har den andre amuletten, er de ikke trygge.
Det kan vi diskutere i morgen. Men i kveld skal vi feire.
Så sett i gang og feir.
Ja, kos dere.
Vi hører at du er en prins.
Deres Kongelige Høyhet.
Og jeg hører at dere skal bli historiens yngste i eldrerådet.
-Det har ikke sunket inn. -Jeg vet ikke om det gjør det noen gang.
-Vil vi engang være i eldrerådet? -Har vi noe valg?
Er vi klare når tiden er inne?
Tiden er inne alt. Og jeg vet ikke med dere, men jeg er klar.
Du har rett. Etter alt vi har vært gjennom, er vi klare for alt.
Alt bortsett fra dette.
Å nei! Nei, nei, nei!
Hallo, Gallebærøya!
Vi er Extra Medium,
og dere er velkomne!
Ok.
God morgen.
Wow. For en kveld. Ikke sant?
Jo visst. En stor triumf.
Mr. Craignelder?
Jeg har visst mistet sønnen min, Wesley jr.
Jeg håpet han var her hos vennene sine.
Jeg spør om guttene har sett ham.
Gutter.
Gutter?
Er du sikker på dette?
Det er skjebnen min. Jeg skal bringe fred til den andre siden,
drive ut den svarte energien og samle verdenene.
Det høres farlig ut. Særlig for deg, en gutt.
En gutt? Jeg er konge av minotaurene. De vet det bare ikke ennå.
Venter jeg på at Kai bringer minotaurhæren sin til vår verden, er vi sjanseløse.
Jeg har ikke noe valg, men det har dere. Dette er min skjebne, ikke deres.
Glem det. Du gjør ikke dette alene.
Minotaurkonge eller ei, du er fortsatt broren min.
Og om det er en ting jeg har lært av alt dette, er det at du trenger meg.
-Å, jaså? -Ja.
Og jeg må bli med. Det står i andre halvdel av det gamle verset:
"Når safirmånen lyser himmelens vei, vil kronen falle, og en arving reise seg."
-Hva betyr det? -Vet ikke. Derfor må jeg dra.
Harper?
Jeg må selvsagt være med. Jeg er lederen deres.
Våkne! Jeg trodde vi hadde det travelt.
Ok.
Vi gjør det virkelig.
Er alle klare?
-Klare for hva? -Jeg aner ikke.
Tekst: Evy Hvidsten