Tu ne Lorkanas.
Paleisk mane!
Uždarykit vartus!
Paleisk jį!
Kas čia buvo?
Asmuo, kuris nemoka palikt gero pirmo įspūdžio.
Jei Anapus minotaurai šitokie,
turim didesnių bėdų, nei manėm.
DEŠIMTA SERIJA TAISYTOJAI IR KOVOTOJAI
Žiūrėk! Vaikų valtis.
Bent žinom, kad jie čia.
Sakai, tarsi tai gerai.
Gal pavysim juos jiems nespėjus pasiekt vartų.
Eime!
Sveiki, viršininke, kur jūs?
Deja, Lelandai, dabar netinkamas metas.
Galit nė nesakyti.
Daug piktų gyventojų nori įeiti į kapines.
Svarbu pagerbti protėvius
Vidurvasario Mėnulio festivalio metu.
Neteisinga mūsų neįleisti!
Jie teisūs, viršininke.
Džordžai?
Turiu eiti.
Viršininke?
Brangioji?
- Čionai. Nagi. Nesnauskit. - Nekantrauju.
Kas čia dabar?
Kapinės laikinai uždarytos.
Uždarytos?
Ar bent nutuokiat, kiek nukeliavo šie gerieji žmonės
ir kiek sumokėjo, kad galėtų mėgautis visais festivalio privalumais?
Kas tos kapinės? Norim pamatyt minotaurą!
- Taip, kur jis? - Na, neskubėkime.
Sėsk ant dviračio ir atvesk Lorkaną.
Nežinau, kur jis. Be to, jis manęs neklausys.
- Rask jį ir priversk klausyti. - Kaip?
Pinigais! Melu! Šunų skanėstais! Man neįdomu. Tik atvesk jį!
Jei tie kvėšos greit nepamatys minotauro,
bus nekas.
Kur baigiau?
Tiesiog negerai jaučiuosi, eidama į festivalį, kai Lorkanas dingęs.
Suprantu, bet negalime kelti įtarimų.
Prisiekėme saugoti šios salos paslaptis.
Turim elgtis lyg niekur nieko.
Tarsi Lorkanas nerado vartų į kitą pasaulį
ir nedingo jame?
Būtent taip.
Ką?
Kvailas šlamšto gabalas!
Tiesiog… Na… Čia juk…
Ką?
Prašau minutėlės.
Žinoma.
Tėvams labai palengvės, kad grįžai.
- Negaliu likti. - Ką?
Tamsioji jėga griauna Anapus,
minotaurai prie to prisideda.
Bet, Lorkanai, ką tu gali padaryt?
Mano tėvo nebėra. Aš sosto paveldėtojas.
Tapęs minotaurų karaliumi viską pakeisiu.
Ji niekad to neleis.
Kas?
Kaja. Vienintelė kita minotaurė, žinanti, jog tu gyvas.
Kartą ji jau bandė atsikratyti tavimi.
Bet pati sakei, kad karūną paveldi pirmas eilėje.
O ji yra antra eilėje.
Nesuprantu.
Kaja tavo sesuo.
Mums reikia plano.
Mums reikia, kad kitapus vartų nebeliktų aukštaūgės
minotaurės su trišakiu.
Ačiū Dievui, nepavėlavau.
Jei atėjot mūsų sustabdyti, veltui gaištat.
Neatėjau sustabdyt. Eisiu su jumis.
Eisit?
Žinoma. Lorkanui reikia mūsų visų.
Nenoriu gadint nuotaikos,
bet jūs pasakysit jam, kas už antrųjų vartų, ar aš?
Nuo tada, kai atvykai, daug ką nuo tavęs slėpėm,
bet nežinojome, kad turi seserį.
Ji dvynė, gimė kelios minutės po Lorkano.
Kaip ji gali rinktis sostą vietoj brolio?
Tamsioji jėga užvaldė ją.
Minotaurų protai užvaldyti.
Kodėl tavęs nepaveikė ta tamsioji jėga?
Daug metų gyvenau slapstydamasi.
Bet ji labai greitai plinta. Greitai nebus, kur slėptis.
Turiu susitikti Kają. Tai vienintelis kelias.
Ne. Ji per stipri.
Jei pakalbėčiau su ja…
Niekada negali ten grįžti. Mano pasaulio nebeįmanoma išgelbėti.
Dabar turime saugoti tave ir šį pasaulį.
Visi vartai turi likti uždaryti amžiams.
Visi? Jų yra daugiau?
Turime atidaryt vartus, nepaisydami minotaurės.
Kito kelio nėra.
Senelis teisus.
Tai vienintelė viltis rasti Lorkaną.
Na, jei taip sakai…
Pirmyn.
Stok! Neklausyk jo. Duok man amuletą.
Akivaizdu, kad jis puka. Neduok jam amuleto.
Aišku, kad jis taip kalba. Juk jis puka.
Ką man daryti?
- Duok jam. - Neduok jam.
Ką tu šneki?
Nepadedat.
Daug istorikų tiki, kad griuvėsiai galbūt…
Sveiki, brangieji.
Nematėt Čarlio ar Džordžo?
Ne, nematėm.
Klausėt Deinos?
Neradome jos. Šiandien niekas nematė mūsų vaikų.
Keista.
Nėra ko nerimauti.
Turbūt tam yra geras paaiškinimas.
Nebijau tavęs, puka.
Jūs, pukos, suktos būtybės, tiesa?
Gal padėt?
- Atrodo, reiktų padėt. - Kuriam?
Jūsų senolis dar turi parako.
Nesiartink prie amuleto.
Vis dar manot, kad aš puka?
Neįsižeiskit, bet gal?
Atrodo neįtikėtina, kad senjoras,
net ir išmanantis kovų menus,
plikomis rankomis įveiktų pavidalą keičiančią pabaisą.
Ji kalba logiškai, nors truputį daugokai.
Nebent pabaisa atsuka priešininkui nugarą.
To niekad nepadarytų tikras kovų meistras.
Čia tikrai jis. Bet kada pažinčiau savo senelį.
Sveikutis.
Reiktų daugiau laiko praleist su seneliu.
Manau, cirkų pakaks, tiesa?
O dabar atidarykit vartus.
Tol, kol laikai Čarlį, vartų neatidarysim.
Paleisiu jūsų draugą,
kai atversit vartus.
- Duodu žodį. - Neatverkit!
Gerai.
Štai taip.
Dabar paleisk jį.
Kodėl gi paleisčiau?
Nes davei žodį.
Paleisk berniuką.
Nenutuoki, su kuo turi reikalą.
Apšviesk mane.
Žinau. Visko daug. Bet štai ką padarysim.
Susičiaupkite.
Ir kartu su Džordžu bėkit iš čia.
Kaip pasakysit, viršininke.
Niekur neisiu be Lorkano.
Nuo tada, kai Lorkanas atvyko į salą, buvau jo globėja.
Prisiekiu padaryti viską, ką galiu, kad jį sugrąžinčiau.
Bet dabar Džordžui reikia jūsų pagalbos.
Gerai, dėl senelio. Bet aš grįšiu Lorkano.
Kaip nepastebėjau tavęs?
Tiesiog fantastika.
Nenutuoki, su kuo turi reikalą.
Tai kaip ten yra su antgamtine policijos tarnautoja?
Policijos viršininkė Volker yra legendinė fėja karė,
ji daugiau nei tik Lorkano globėja.
Ji saugo vartus nuo tada, kai šie buvo užverti.
O tai nereiškia, kad jai virš tūkstančio metų?
Reiškia.
Taip. Dabar viskas aišku.
Atsiprašau?
Kai vartai buvo uždaryti,
abu amuletai liko saloje.
O vartus atvėrė fėja, kad įleistų mažylį Lorkaną.
Taigi Volker visada čia buvo.
Viršininkė Volker išties tūkstantmetė.
Ji turbūt naudoja kremą.
Liaukis.
Nieko nedarau.
Taip, darai. Tu galvoji, ir žinau apie ką.
Ir turi liautis.
Negaliu.
Anapus griauna tamsi jėga,
iškreipia minotaurų mintis, naikina viską savo kelyje.
Pagaliau radau pasaulį, kur turėjau būti,
bet jis miršta.
Kaip dabar grįžčiau į senąjį gyvenimą?
Negaliu slėptis rankas sudėjęs.
Per vėlu, Lorkanai. Girdėjai, ką sakė Arianisė.
Taip pat girdėjau, kad turiu sesę.
Sesę, kuri pasirinko sostą, o ne tave.
Nes jos mintis apnuodijo tamsioji jėga.
Kajai reikia mano pagalbos.
Ne!
Regis, abudu nuvertinome vienas kitą.
Gerai, plaukiam.
Na jau ne. Eikit sau. Šito nebus.
Aš atplukdžiau mus čia. Kas nors jūsų gali irkluot.
- Traumuotas petys. - Skėtis.
Koja.
- Šitaip. Taip! - Ne ne!
Ne!
Deja, mūsų laikas baigėsi.
Viso, viršininke Volker. Buvo pasakiška.
Dovanokit, Džordžai.
Niekad nenorėjom, kad taip nutiktų.
Tik bandėm padėt Lorkanui.
Dabar jūs sužeistas, Lorkanas vis dar dingęs ir viskas per mus.
Prisiekiu, kai rasim Lorkaną, mūsų nuotykių dienos bus baigtos.
Baigtos? Jos tik prasideda.
Ne tik Lorkanas turi savo lemtį.
Kaip suprasti?
Visiems jums trims lemta tapti kitos kartos vyresniaisiais.
Per kelias savaites išaiškinot daugiau paslapčių
ir pademonstravot stipresnę drąsą, dvasią, nei bet kurie prieš jus buvę vyresnieji.
Mes kiti vyresnieji?
Pala, mes?
Bet mes vaikai.
Kaip mes galim apsaugot pasaulį
nuo minotaurų blogio imperijos?
Nežinau, bet geriau nedelsdami ką nors sugalvokim.
Įleiskit!
- Įleiskit! - Gana, Lelandai.
Atidarai vartelius arba mes juos išversim!
Gerai, visi atsikvėpkim ir nurimkime.
Maniau, jūs tai sutvarkysit.
Ir sutvarkysiu.
Štai ir mano partneris.
- Na, kur jis? - Jo čia nėra.
Tiek matau.
Ne. Turiu omeny, jo nėra šiame pasaulyje.
Vezli, per dosnu vadint
tavo pagalbą „mažiau nei nieko“.
Pažadėjot stebuklingą kelionę
po paslaptingą Brajonio salos folklorą.
Kol kas nematėme nieko stebuklingo ar paslaptingo…
Sveiki.
- Nepabėgsim nuo jos. - Negalim čia likti.
Audra stiprėja, o Džordžui reikia pagalbos.
Signalinė raketa. „Tolimo nuotolio pagalbos signalas“.
- Paleisk ją! - Palauk.
Atsargumo instrukcijos.
„Pirma: nenukreipkite į žmones ar nuosavybę.
Antra: nenaudokite patalpoje.
Trečia: visada nukreipkite nuo savęs.
- Ketvirta“… - Negalėtum greičiau?
Nerizikuosiu. Signalinės raketos pavojingos.
O piktos ginkluotos minotaurės - ne?
„Ketvirta“.
- Mes taip nerimavome. - Aš sveikas, mama.
Gera matyt tave, sūnau.
Aha, ačiū.
Čia Arianisė. Mano…
Tavo motina. Žinau. Atrodo, jai reikia mūsų pagalbos.
Padėsiu.
Nusivešiu ją į savo kliniką.
„Dvidešimt ketvirta: nenaudokite karšto oro balionų sezono metu.“
Gana jau.
Atsitraukite. Nesiartinkite. Čia nieko nėra.
Atsitraukite.
- Reikėtų važiuoti. - O kur Čarlis?
Nežinom. Visą dieną dingęs. Džordžas irgi.
Taip pat nerandam Deinos ir Harper.
Žiūrėkit.
Ką darai?
Čia jie. Žinau tai.
- Ne! Lorkanai, palauk! - Sugrįžk!
Nerealu!
Kas toliau? Ne, nesakykit. Nenoriu sugadint visko.
Koks pasirodymas!
Pasirodymas?
Visi grįžkite į autobusą.
Kiek nedaug, bet visgi daug, trūko.
Mano senelis sužeistas. Gausim jam pagalbos bet kokia kaina.
Lorkanai! Tu grįžai!
Ir geru laiku. Vis neišsikapstai iš bėdų?
Seneli?
Nuvežkit jį pas gyd. Elson.
Paimk.
Tu rimtai? Negali vienas stot prieš ją.
Tai mano ir sesers reikalas. Eik!
Pasakė „sesers“?
Turiu netikrą sesę?
Sveikinu. Ji nuostabi.
Nagi. Džordžui mūsų reikia.
Atvesim pagalbos!
Tai pagaliau nusprendei nebebėgt ir stot į kovą.
Gal tu vis dėlto minotauras.
Nenoriu kautis.
Na, tuomet ilgai neužtruksim.
Čia ne tu, Kaja. Turi išsilaisvint nuo tamsiosios jėgos.
Tu nieko nežinai.
Negreit mokaisi, ar ne?
Niekad nenešiosi mano tėvo karūnos. Ji mano!
Aš nenoriu karūnos.
Bet noriu pokyčių.
Anapus merdi. Negi nesupranti?
Araboras! Pavadinimas Araboras.
Tave karūnuotų, o tu nė nežinai mūsų pasaulio vardo.
Neturi būti kaip mūsų tėvas.
Galėtum paskelbti taiką Arabore. Išvyti tamsiąją jėgą.
Matai?
Tu jau sprendi, kaip kas turėtų būt,
aiškini, ką man daryt.
Visą gyvenimą ruošiausi sostui.
Tu nestosi man skersai kelio!
Žiūrėkit, Deina!
Sustok.
Nesielk taip su manim, Deina.
Džordžas sužeistas.
Nebijok. Pasirūpinsim juo.
Ačiū, tėti.
Ak, Džordžai.
Nekelkit erzelio. Viskas gerai.
- Tu sveikas? - Taip, bet Lorkanui reikia pagalbos.
Viršininke, kalba Lelandas. Girdit?
Viršininke Volker?
Paplūdimyje turim situaciją. Baigiau.
Nežinau, ką matau, bet neatrodo gerai.
Brangioji, man reikia tavęs. Visiems reikia.
Baigiau.
Čia viskas ką gali?
Reikėjo atsinešt trišakį.
Gal dalinkimės.
Ne!
Nenoriu sužeist tavęs, Kaja.
Atleisk, bet negaliu išleist tavęs atgal. Tu nesava.
Manai, pažįsti mane?
Ne. Net nesusipažinau su tavim, tik su tavo protą valdančia tamsiąja jėga.
Ji naudojasi tavim.
Naudojasi manim?
Niekad nesijaučiau stipresnė ar galingesnė.
Žinau, kad ir tu tai pajutai. Mačiau tavo sapnuose.
Ten buvai tu? Maniau…
Kad tai mūsų tėvas?
„Padėk man, Lorkanai. Padėk!“ Ne, ten buvau tik aš.
Buvau tavo mintyse, jutau ten tamsiąją jėgą.
- Tu toks pat kaip aš. - Netiesa.
Kažkas darosi. Nagi.
Eik su manim, Lorkanai.
Kartu galime užkariauti pasaulius.
Juk to tu nori.
Kaip gali taip galvot?
Nes visad tik to tenorėjai.
Siūlau tau galimybę pagaliau pritapti.
Baik. Žinau, ką bandai padaryti.
Mūsų pasauliai keičiasi.
Nenori tokiu metu būti laiminčiųjų pusėje?
Jau pasirinkau pusę.
Kurią, Lorkanai?
Pasaulį, kuris nenorėjo tavęs,
ar pasaulį, kuriame niekad negalėjai būt?
Gana!
- Nedaryk to! - Tu ne toks kaip ji.
Čia ne tu, Lorkanai.
Žmonės tave išaugino silpną.
Tu ne minotauras.
Buvo laikas, kai nenorėjau juo būti.
Būčiau padaręs bet ką, kad tapčiau žmogum. Tokiu kaip kiti vaikai.
Bet nesu toks kaip kiti vaikai, tiesa?
Esu minotauras su žmogaus širdimi,
būtent toks turiu būt, kad suvienyčiau pasaulius.
Suvienysi pasaulius?
Kuo save laikai?
Aš Lorkanas Makridis. Makridžiai taiso, o ne kovoja.
Kaja, dar ne per vėlu. Leisk man tau padėti.
Viskas baigta, Kaja.
Niekas nebaigta.
Na ir reginys!
Jiems viskas bus gerai.
Jūs kupinas staigmenų, pone Kreignelderi.
Einam šėliot!
Pasimatysim autobuse.
Atsiprašau, neturėtumėt būt užkandinėj?
Pamiršot, kad vyksta festivalis?
Šiandien šiai šeimai užtenka jaudulio.
Šįkart pabūsim namie.
Nėra laiko vaidint laimingos šeimos.
Mano svečiai tikisi Vidurvasario Mėnulio festivalio.
Festivalis negali būti be maisto.
Gal nebloga mintis.
Turistai mano, kad viskas buvo festivalio dalis.
Teisingai.
Jei norim, kad taip liktų, reikia eit iki galo.
Taip galėtų prasidėti šviesi jūsų ir užkandinės ateitis.
Nagi. Pagelbėkit man.
Išties logiška.
Taip, bet padėti Kreignelderiui?
Gerai. Visų pirma, mano jausmams popa.
Antra, maniau, kad Makridžiai - taisytojai.
Tai ne… Aš ne… Negalit…
Negaliu patikėt.
VIDURVASARIO MĖNULIS
KEPYKLA
ŽUVIS IR BULVYTĖS
- Bulvytės, mėsainis. Dar ko nors? - Mėsainis su bulvytėm?
O, dėkui.
Rytoj pirma imsiuos tvarkyti antrųjų vartų.
Panaikinusi tamsiosios jėgos šaltinį,
sustabdysiu plitimą čia.
Ačiū, kad visus tuos metus man padėjot.
Nebuvo lengva, bet man garbė.
Kuo galiu padėti?
Pavirtot fėja kare, kovėtės su puka,
perskridot per salą, kad iškeltumėt trišakį.
Niekada nebenugręšime nuo jūsų akių.
Viršininke, daug turim sugromuliuot.
O mano vyrui kaip?
Pala. Ne.
Geriau išgelbėsiu jį nuo jo vaizduotės. Atsiprašysiu.
Kaip gera matyti gyventojus vėl tokius laimingus.
Jie turėtų dėkoti tau ir tavo draugams.
Jei tik jie žinotų tiesą.
Kol Kaja turės antrąjį amuletą, jie nebus saugūs.
Galime apie tai pakalbėt rytoj.
Bet šįvakar švenčiame.
Tad pirmyn, švęsk.
Taip, pasidžiaukite.
Taigi girdėjom, kad tu princas,
Jūsų Didenybe.
O aš girdėjau, jūs tapsite jauniausiais vyresniaisiais istorijoje.
Nemanau, kad suvokiam tai.
Nemanau, kad kada suvoksim.
- Bent norim jais būt? - Turim pasirinkimą?
Būsim pasiruošę, kai ateis laikas?
Jau dabar laikas. Nežinau kaip jūs, bet aš pasiruošęs.
Tu teisus.
Po to, ką patyrėm, manau, esam pasiruošę viskam.
Viskam, išskyrus tai.
O ne. Ne!
Sveika, Brajonio sala!
Mes „Ypač vidutiniški“…
„YPAČ VIDUTINIŠKI“
…galit nedėkot!
„Ypač vidutiniški“ Prieš jūsų akis
„Ypač vidutiniški“
Pabandykit paklausyt
Gerai.
Labas rytas.
Oho. Na ir naktelė. Tiesa?
Tikrai taip. Visiška pergalė.
Pone Kreignelderi?
Nerandu savo sūnaus Vezlio Jaunesniojo.
Pamaniau, gal jis čia su draugais.
Paklausiu berniukų, ar jį matė.
Berniukai.
Berniukai?
Tu užtikrintas?
Tokia mano lemtis.
Atnešiu taiką į Anapus,
išvarysiu tamsiąją jėgą, suvienysiu pasaulius.
Atrodo pavojinga. Ypač tau, žinai, vaikui.
Vaikui? Aš minotaurų karalius.
Jie dar tik to nežino.
Jei lauksiu, kol Kaja atves čia minotaurų kariauną,
nebeliks šansų.
Aš neturiu pasirinkimo, bet jūs turit.
Tai mano lemtis, ne jūsų.
Pamiršk. Nieko nedarysi vienas.
Minotaurų karalius ar ne, tu vis tiek mano brolis.
Jei ko per visą šį laiką ir išmokau,
tai, kad tau reikia manęs.
- Ak, tikrai? - Tikrai.
Aš irgi turiu eit. Antrame eilėraščio posme aiškiai sakoma:
„Kai safyrinis mėnuo danguj sužibės,
Karūna kris, ją įpėdinis paveldės.“
Ką tai reiškia?
Nežinau. Todėl ir einu.
Harper?
Akivaizdu, kad turiu eit. Aš jūsų vadė.
Ei! Nežiopsokit. Maniau, mes skubam.
Gerai.
Tikrai tai darome.
Visi pasiruošę?
- Kam? - Nė nenutuokiu.
Išvertė Kristina Čeidaitė