Мирний Краків.
Принаймні так здається, бо раптом, в деяких районах міста
почали з'являтися небезпечні види екзотичних змій.
Раптом з'являється експерт з рептилій, здатний впоратися з ними.
Його звати Лешек Л.
У Кракові він був відомий як заводчик рептилій.
Мав багато друзів у поліції, зокрема серед вищих чинів.
Я чув від багатьох людей, що Лешек Л.
сам кидав туди тих змій, а потім дзвонив у поліцію.
Офіцери, які приймали дзвінок,
пізніше доручали йому роботу з вилову небезпечних рептилій.
Таким чином, він просто заробив додаткові гроші.
Він сам був небезпечний, як дика тварина.
СЕРІЯ 3
Для мене це дуже підозріло. Вся ситуація з Лешеком Л.
Якщо ви уважно прочитаєте файли,
Лешек Л. двічі повідомив про Роберта Янчевського,
ніби щоб переконатися, що поліція буде зайнята ним.
Були роздуми щодо того, чому Лешек так вчинив.
Бо він абсолютно не виглядав як законослухняний громадянин,
хто б це зробив з почуття громадянського обов'язку.
До цього дня я не знаю, чому Лешек доніс на свого колегу.
Я знаю, що він був йому винен гроші.
Індійського пітона 2,5 метри довжиною
було знайдено в гаю пані Олександрою Ялочою, коли вона поверталася додому.
Змія була ось тут.
Вона була налякана.
Діти часто ходять до школи через цей гай.
Поліцейські викликали пана Лешека, місцевого експерта з рептилій.
Пан Лешек каже, що рептилія була апатичною й холодною.
У тепліших умовах вона могла бути небезпечно.
Укус змії може навіть призвести до ампутації руки.
Я зробив кілька заходів, наприклад, щодо гримучих змій,
один поруч із Барбіканом у Кракові, інший у будівлі суду.
У житловому масиві була помічена кобра. Люди безвідповідальні.
Я познайомилася з Лешком у вечірній школі на вулиці Лобзовська.
Він мав багато хобі, захоплювався дайвінгом,
а також рептиліями та герпетологією.
Наше знайомство тривало, але вже на інших засадах,
бо я ще й почала з ним працювати.
Він організовував гуртки по школах,
під час яких показував дітям рептилій зі своєї колекції.
Сам Лешек Л. хвалився, що йому вдалося контрабандою перевезти
деякі екзотичні тварини під сорочкою
через кордон країни, і не потрапити в руки правоохоронців.
У 1981-1989 роках ми стали друзями, можна сказати.
Я маю на увазі, що дружба була, мабуть, тільки з мого боку,
тому що я зробив все, що міг. Я допомагав йому в багатьох справах.
Вони дружили ще з часів професійно-технічного училища.
Він був для Роберта справжнім гуру.
Набагато старший, сильніший, популярний серед жінок і так далі.
Можливо, не популярний, але відомий як затятий бабій.
Лешек Л. нібито ставився до Роберта трохи, скажімо, як до сміття.
Трохи як слуга, який виконував справи, на які він не мав часу
або не хотів робити.
Він хотів мати помічника,
хто приносив би йому лабораторних мишей для рептилій.
Він сказав, що є робота у тваринницькому господарстві,
що передбачала очищення кліток, засипання нової тирси, миття.
Усе смерділо, бо це були лабораторні тварини.
Я познайомився з Лешком, здається, у 1978 році.
Він був дайвером, здається, триразовим рекордсменом Гіннеса.
Він організовував слайд-шоу зі своїх подорожей світом.
У посткомуністичній реальності це здавалося іншим світом.
У той час Лешек був дуже приємним хлопцем.
Він міг дуже красиво розповідати про ці занурення.
На жаль, під впливом алкоголю його поведінка повністю змінювалася.
Трохи схоже на доктора Джекіла і містера Гайда.
Двоє різних людей, абсолютно різних, невпізнаваних.
Під час пиятики він був непередбачуваний.
Якось я був у нього вдома, він затягнувся сигаретою,
а потім, якщо використовувати сленг, загасив її прямо тут.
І каже: «Ти жорстка сучка...»
Це було перед Різдвом 1993 року. Більше ми не бачилися.
Він був досить вправним у користуванні ножем.
Він міг хірургічно видалити шкуру тварини.
Можна припустити, що він також міг би зняти шкіру,
з хірургічною точністю, з людини.
Вітаємо, ми - Мацей Клечек і друзі.
Наприкінці 90-х років Корнет був місцем,
де пригоди відкрили свої двері навстіж.
Одним із тих, хто надихав на різні історії, був ніхто інший, як Лешек.
Підійди, я покажу тобі щось цікаве, я живу неподалік.
Атмосфера, пригадую, як у фільмі жахів.
Світло лампочки потужністю 15 Вт або 30 Вт створює напівтемну атмосферу,
і ціла стіна з різних кісток і шкур тварин,
вичинена, найімовірніше, самим Лешком.
Він мав такі навички.
В останній кімнаті від підлоги до стелі стоять тераріуми.
Крокодил внизу. Одноока кобра праворуч.
Зліва - тропічна гримуча змія.
А на самій горі - чорна мамба.
Він відкриває великий тераріум. Всередині - величезна змія.
Як я пізніше дізнався, це був пітон.
У нього був сітчастий пітон. Його звали Каска.
Бачу крокодила, який бігає по кімнатах і ховається за диваном.
Я думаю: «Що за фігня, що це за ситуація?».
Він сховався за диваном і почав гарчати, як собака.
Приблизно такого розміру. Лешек в якийсь момент схопив його...
і притиснув голову цього крокодила до моєї.
Раптом - хрум! У мою руку. Я відчуваю, як тече кров.
Він мене, в біса, вкусив.
Він каже: «Забирайся звідси, Майкле, все гаразд».
Він заховав рептилію. «Чорт, він дійсно тебе вкусив».
Ви можете це побачити.
Він каже: «Знаєш, Майкле, краще нікому не кажи».
Потім він додає: «Все одно ніхто тобі не повірить».
І він сміється.
Схоже, він десь його загубив.
Наш чудовий сусід вистрілив у мене.
Куля пролетіла приблизно в трьох метрах від мене.
У мене були тільки поверхневі опіки на обличчі...
-Тільки? -Тільки.
Так, ми відчували себе безсилими.
Ми зв'язалися з телебаченням. Двоє інших сусідів і я.
-Ці тварини вийшли з-під контролю? -Змія сусіда втекла.
Ми знайшли її в підвалі, обмотаною навколо дверної ручки.
Мій чоловік каже: «Чорт, це стає небезпечно».
Я зробила це, я зателефонувала в поліцію, бо боялася за свою дитину.
Поліція прийшла і пішла.
«Не хвилюйся, все готово».
Лешек дізнався, хто викликав поліцію.
Спустився вниз і сказав: «Якщо знову подзвониш у поліцію,
Я поставлю тебе на місце».
Він співпрацював з поліцією, тож багато офіцерів, мабуть, знали його.
Він гуляв разом із ними.
Навіть у той час, коли Катажина зникла,
Лешек святкував Новий рік із краківським поліцейським.
Багато офіцерів, високопоставлених, були його добрими друзями.
Пан Лешек Л. також розповідав історії,
що запрошував молодих дівчат на вечірки до себе додому,
а потім не давав їм можливості піти,
наприклад, обмотавши змію навколо дверної ручки.
Жінки, які знали Лешека Л., казали, що він був схильний до насильства,
і іноді бив їх.
Щось було не так у його голові.
Не можна виключати, що в якийсь момент з'явилася перверсія.
Я зняв шкіру зі змії, чому б не зробити те саме з людиною?
Чи зміг би Лешек зняти шкіру з людини? Я думаю, що так.
Я тримала рибу, часто ходила, двічі на тиждень,
до зоомагазину Лешека.
Одного дня я заходжу, обертаюся і бачу обличчя жінки,
за акваріумами.
Волосся розпущене, трохи рудувате.
Поруч із нею сидів хлопець, якого я не знала.
Ця людина була схожа на цю? Будь ласка, погляньте.
Звичайно. Просто у неї було розпущене волосся.
Вона була там, у магазині. 100 відсотків.
Сто відсотків.
Мені важко пов'язати шкіру мертвої змії
до того, що сталося з Касією.
Не було можливості підтвердити зв'язок Лешека з цією справою.
-Ви обшукали його квартиру? -Не пам'ятаю.
Я бачу це так, ніби це було сьогодні.
Але дата... Ні.
Коли магазин був закритий?
-Бо я не пам'ятаю. -1998 рік.
1998...
Сам Лешек Л. не дуже допоміг.
Він помер у 2007 році після тривалого періоду тяжкого алкогольного розладу.
Він ще одна легка мішень, бо він мертвий.
Він не може захистити себе.
Нам легко перебільшувати певні речі на його шкоду.
Можна висувати теорії про те, що Лешек Л. є підходящим підозрюваним.
Через те, як велося розслідування, ми не дізнаємося правди.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 23.05.2024
Я відчуваю себе, Ваша честь, прокурором.
Адже апеляція - це, по суті, звинувачення, висунуте захистом
поліції, прокуратури та суду першої інстанції.
І я кажу це з повною відповідальністю,
що я чітко покажу, що звинувачую ці організації в тому,
що відвернули погляд від істини.
Немає навіть непрямих доказів.
Я не буду удавати театр.
Я не буду глузувати. Я не буду намагатися розсмішити суд.
Тому що цей випадок не такий.
Я буду серйозним.
На відміну від захисту.
Йдучи до судової зали, я ніколи не міг до кінця зрозуміти,
що збиралося висунути обвинувачення.
Це мозаїка
безглуздих псевдодоказів, припущень.
Одного дня він вбив її в квартирі, наступного - на присадибній ділянці.
Місцезнаходження якої невідоме.
Він мав би возити її між цими двома місцями.
Як? Мабуть, на рамі велосипеда, оскільки він не вміє водити.
УВАГА! НЕБЕЗПЕЧНА ЗОНА
ЯНУШ КУТИЛА
Я отримав письмове повідомлення від прокурора Крупінського,
що я мав надати в користування всі площі моєї ділянки в Баліце.
Я зовсім не знав Роберта.
Він двічі приїжджав з батьком, щоб пофарбувати решітки
на вікнах і допоміг відновити віконні рами.
Йозеф Янчевський був, протягом певного періоду,
знайомим моєї дружини, Галини Кутили.
Протягом багатьох років ми знали один одного як поети.
Теорія прокурора полягала в тому, що Роберт Янчевський
міг отримати ключі від свого батька,
тому що Йозеф мав ключі від цієї ділянки,
щоб він міг відвідувати Галину у вихідні,
і що він міг скоїти це вбивство.
Ось чому прокурор зруйнував всю мою ділянку.
Тут раніше був ставок.
Як бачите, все викопано.
Нібито його мали повернути до первісного стану.
Підозрюю, що новий ставок я не отримаю.
Він каже: «Ми знайшли це». Питаю: «Що?»
Вони піднімають брезент, а там лежить моя мертва кішечка.
Ходи, Рудольфе, не бійся.
Сюди, котику, котику. Ніхто тебе не скривдить, ходи сюди.
У результаті цих дій поліції
у селі поширилася чутка, що знайшли чотирнадцять тіл,
що тут відбулися вбивства.
Тож моя репутація була повністю зруйнована.
Я чесно зізнаюся, я був на нього злий і досі злюся.
Я написав вірш для певного пана прокурора, П.К.,
«О, Нова Фемідо, без пов'язки на очах.
Підніми свій меч і зваж вчинки таких-то й таких-то
і покарай відповідно до закону і справедливості.
Амінь».
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКЛЮЧНІ АРГУМЕНТИ
Кількість речей, які були прийняті, хоча ніколи не повинні були,
найкраще доводить факт,
що правило «вирок за будь-яку ціну» було тут дуже очевидним.
Це переконання, що ми спіймали злочинця.
Нам потрібно лише, як висловився адвокат Знамєць,
виконувати театральні вистави.
Адже це був театр, а не розслідування.
У цьому театрі кожен має свою роль. Будемо дотримуватися цих ролей.
І тут я хотів би звернутися до засобів масової інформації,
щоб вони дотримувалися своєї ролі.
Під час апеляційного розгляду прокурор Крупінський
вказав пальцем на Міхала, який тоді сидів поруч зі мною,
і сказав: «Це не так, як вам здається, пане Фуджа».
Я можу сказати пану Фуджі, журналісту, який присутній тут,
яикм, можливо, зманіпулювали, я не хочу в це вникати.
Але це було, Ваша честь,
вирівнювання цих звинувачень, ця маніпуляція...
всупереч сукупності доказів,
що мало створити враження жорстокого прокурора,
жорстокого поліцейського, жорстокого законодавства.
Захист приділив багато уваги тесту на поліграфі,
сказавши, що це неправдоподібно і не слід брати до уваги.
У найстресовіших ситуаціях,
тому що для будь-кого це стресово, бути заарештованим,
ви ведете людину на тест на поліграфі ввечері.
Хто проводить тест о цій годині? Хто?
Ваша честь, такі тести не можна,
з чисто об'єктивної точки зору, вважати достовірними,
тому що спосіб їх проведення, з чисто методологічної точки зору,
був порушенням правил.
Настав час заключного слова прокурора.
Прокурор Крупінський сказав, що тест був проведений належним чином
і він мав на це докази, бо зняв на відео тест на поліграфі,
і він відтворив нам уривок.
Те, що ми там побачили...
Ви погодилися пройти тестування.
Я передам вам заяву, згідно з якою ви погоджуєтеся,
щоб відповісти на питання, що стосуються вбивства Катажини Зовади.
Інше питання полягає в тому, чи погоджуєтеся ви, щоб обмін
бути знятий на відео,
щоб пізніше не виникло сумнівів, з іншого боку також,
що я вам щось пропонував, чи погано з вами поводився,
відмовився дати вам перепочинок, перерву на туалет тощо?
Я щойно був у туалеті.
-Ми це робимо, знімаємо, так? -Робіть, що хочете.
-Добрий вечір. -Добрий вечір.
-Бієнкунський. -Фуджа.
Ми зустрічалися у зв'язку з цією справою.
Так? Ну, можливо.
Ви вважаєте себе найвідомішим у Польщі експертом із цього пристрою?
Мене викликають на найсерйозніші випадки,
які висвітлюють національні ЗМІ.
Чи правда, що особа, яку тестують, мають попередити заздалегідь,
не прямо під час тесту... що питання мають бути «так» або «ні»?
Це частина тактики слідчих, це їхнє рішення.
Але Верховний суд не рекомендує цього робити.
Замість констатації факту:
«Сер, цей тест є необов'язковим. Ви згодні чи ні?»
«Можете перервати тест будь-коли, пам'ятайте про це»,
ось так спілкується експерт.
Ви розраховуєте на те, що зможете обдурити пристрій?
Ні, мені нічого приховувати.
Тому що якщо...
Я завжди даю додаткове пояснення таким людям,
що якщо правда відрізняється від того, що заявлено,
я кажу, висловлюючись розмовною мовою: «Ідіть додому,
я збираюся зашкодити вам у судовому процесі.
Я збираюся розкрити це за допомогою цього тесту».
Але ви до цього не причетні, тож вам нічого боятися, правда?
-Я правий? Добре. -Так.
Це порада чи тиск, щоб виконати тест?
-Хочете прив'язати мене до стовпа. -Ні, але...
Ніби це моя вина, що він сів, дозволив собі...
Моя роль полягає в тому, щоб... Він погодився, йому зачитали права.
Коли ви дізналися, що Роберт лікувався у психіатра,
що він страждає на шизофренію і тому приймає ліки?
Коли... Звичайно, перед тестом.
Перед? Бо ви говорите, що психічні захворювання є протипоказанням.
Психічні захворювання.
З оцінки, яку я прочитав,
я не знаю, чи лікарі діагностували у нього психічне захворювання.
Так, шизофренію. Діагноз поставили в 1992 році.
Я не знаю, чи там було сказано... чи він...
У нього може бути якийсь дефект психологічного характеру,
але це не було конкретно визначено.
Ви мусили знати, чи це психічне захворювання, чи незначне порушення.
Якби там було вжито вираз «психічно хворий»,
я б не проводив цей тест.
Чи означає це, що прокурор приховав цей факт від експерта?
Експерт вже перевірив інших людей, які фігурують у цій справі.
Десяток чи кілька десятків.
Коли ви допитували детектива, якого найняла мати,
приховані знання вийшли на світло.
Потім ви перевірили директора школи, яку відвідував Роберт,
і виявилося, що він, можливо, щось приховував,
і ви не могли виключити його причетність.
«Яцек... приховує знання щодо
певних обставин вбивства та осіб, причетних до нього».
«Збігнєв... Дуже ймовірно, що він приховує знання».
Конрад... теж.
«Гжегож... приховує знання, його причетність не можна виключати».
Лешек... так само.
Кожен, хто перетинав шлях пана Бєнкунського, приховував інформацію.
Не проходьте тестування.
Якщо я зробив такі висновки,
це означає, що, певною мірою, ці особи
на певному етапі цього злочину,
могли мати ці знання, і відмовлялися їх розголошувати.
У цій справі було безліч осіб, що представляли інтерес.
Цей чоловік був викритий своїми ж колегами.
Згідно з підказкою, цей дослідник нібито мав,
серед численних навчальних зразків, жіночий палець у банці.
Він отримує повістку до суду.
Його вітає команда «Нерозкритих справ».
Він погоджується пройти тест на поліграфі.
У лабораторії він має багато зразків тканин і пояснює їхнє походження.
Швидко доведено, що палець навіть не належав жінці.
Ви пам'ятаєте цього дослідника тканин з Ягеллонського університету?
-Так, але не пам'ятаю його обличчя. -Ви його теж перевірили.
На основі тестів «Пік напруги»,
зазначена особа побоюється розголошення знання
щодо своєї причетності до вбивства.
Він втрачає самоконтроль.
Це зламало його, фізично і психологічно.
Він не знає, що на нього чекає і чому він втягнутий у цю справу.
Прокуратура вимагає, щоб поліція повідомила університет
про те, що цей чоловік був у центрі давньої справи про вбивство.
8 вересня 2018 року
менше ніж через два з половиною місяці після введення цих заходів,
чоловік не витримує тиску і накладає на себе руки.
Він виявився невинним.
-Хто так каже? -Прокурор.
Його обмовили колишні знайомі
і він не мав ніякого стосунку до справи.
Що ще цікавіше, все це сталося через пів року після арешту Роберта.
Тобто в той час, коли нас переконували,
що прокуратура була на 100 відсотків впевнена, що Роберт був вбивцею.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Я пам'ятаю той момент, сидячи в залі суду,
в очікуванні рішення.
Коли справа вже мала закінчитися, стався ще один поворот.
Суд вирішив відновити апеляційне провадження
шляхом проведення додаткової процедури, а саме, публічних слухань
осіб, які до цього часу мали статус анонімних свідків.
Свідчення анонімних свідків є настільки важливими і вирішальними,
що будь-які сумніви, насправді, підірвали б весь вирок,
і весь процес довелося б повторити.
Ступінь анонімізації означав, що ми не знали, що свідчили свідки.
Ми отримували стенограми, які були по суті позбавлені змісту.
Двоє дуже важливих анонімних свідків,
номери 2.2018 та 4.2018.
Виявилося, що ці анонімні свідки були двома жінками,
які раніше були сусідками Роберта.
Моя дитина хвора, чи можна це зробити швидко?
Чи впізнає свідок жінку, яку вона бачила разом із підсудним
на будь-якій з фотографій, представлених на дошках?
Будь ласка, підійдіть ближче.
Ось ця.
Цей пізній осінній вечір 1998 року
мати й дочка запам'ятають назавжди.
Цього дня вони обоє поспішно виходять
у сходову клітку житлового будинку,
в якому вони живуть, і де, на тому ж поверсі,
іншу квартиру займає Роберт Янчевський.
Дивний чоловік, якого вважають небезпечним.
Ніколи раніше сусіди не бачили його з жодною дівчиною.
Мати й дочка бачать двох людей, які піднімаються сходами.
Один із них - підсудний Роберт Янчевський,
інша - дівчина.
Вона надягла каптур, і з-під нього стирчало світле волосся, як ось тут.
Я вчилася в початковій школі, коли мама побачила фото тієї жінки на ТБ
в якійсь програмі про зниклих людей.
Жінка на ТБ також мала бліде обличчя і світле волосся.
Бліде обличчя. За цією ознакою її й упізнали.
Страшно бути блідим.
Ми маємо справу зі свідком, якому на момент події було 6 або 7 років.
Це, звичайно, не виключає можливості спогадів
але до цього слід підходити з обережністю.
Все просто. У дитинстві я мала хорошу пам'ять.
І...
А ви пам'ятаєте, у що ви з мамою були одягнені?
коли ви пропустили підсудного на сходах?
Потрібно пам'ятати про те, що людська пам'ять не є надійною.
Людська пам'ять - це процес.
І щоразу, коли я згадую події, можливо, я трохи їх змінюю.
Це міф, що людська пам'ять працює як відеокамера,
що знімає мене в цей момент.
Ви раніше сказали, що вона була на пів голови вища за Янчевського.
-Я це сказала? -Це є в протоколі.
Можливо, це якась помилка.
Свідка Еву... відвідали поліцейські.
Вони прийшли «випити чаю».
Поговорити про Роберта, вбивцю. Без тонкощів.
Нехай дами знають, що Роберт - вбивця. А вона - жертва.
Чи так проводяться розслідування в цій країні?
Перш ніж допитати свідка, який фігурує в протоколі, п'єте з ним чай?
І інформуєте їх про розслідування?
Проблема у цій справі не полягає в тому, чи насправді
вони впізнали Катажину Зоваду на фотографіях.
А в тому, що перед допитом
вони відвідали мотиваційні лекції поліції,
і, безсумнівно, мали можливість
розглянути світлини Катажини Зовади, які широко публікуються в ЗМІ.
Я не знаю, чи це саме ця жінка, але він був із жінкою.
Я не впевнена.
Щось сказано і записано, і є проблема.
Я була на службі охорони протягом 24 годин. Я втомилася.
Свідок Ева... випалила:
«Я шкодую, що зустріла підсудного на тих сходах,
бо мені не довелося б через це проходити».
Немає більш правдивого опису, більш переконливого
щодо правдивості її свідчень.
Одна була невпевнена,
що вже означало б, що вся справа була сумнівною.
Інша ж була надто впевнена у собі.
Вона сказала: «Так, це мало бути саме так, і крапка».
Я також побачила профіль її обличчя, і він повністю збігався з фото.
Я впевнена, що він тоді обіймав її за плечі.
І ця впевненість залишається непохитною до цього дня.
Скільки ще разів ви будете мене про це запитувати, Ваша честь?
Свідки, як бачить суд,
на жодному рівні оцінки свідчень не витримують ретельної перевірки.
Особливо у випадках, що викликають такі серйозні сумніви,
треба бути дуже обережним, щоб не пристосовувати
інтерпретацію доказів під заздалегідь поставлену тезу.
Ви коли-небудь були на сходах із дівчиною?
-Так. Так. -Так?
Але не з тією, у вбивстві якої мене підозрюють.
Як пізніше заявили анонімні свідки.
Двоє людей пізніше сказали, що нібито бачили мене з Катажиною Зовадою.
З ким ви були на сходах?
Була одна людина, але я не буду тут вдаватися в подробиці.
Якщо виявилося, що Роберт винен,
це буде для мене поразкою.
Так, так.
Професійна поразка,
як терапевта пацієнта, який його знає.
Так, але не перша в моєму житті.
Якщо він це зробив, це означає, що я двічі дав себе обдурити.
Це буде кінець моєї кар'єри,
бо в обох випадках я б помилявся і не усвідомлював цього.
Обвинувачений може продовжувати.
Ваша честь, я теж хотів би щось сказати.
Дозволите? Ваша честь. Мене звати Роберт Янчевський.
Я не «Шкіра». Я не «Звір».
Я не монстр. Я нікого не вбивав.
Я нікому не заподіяв шкоди.
Я людина і громадянин цієї країни,
кого правоохоронці намагаються, протягом майже чверті століття,
зробити причетним до справи про вбивство.
Я звертаюся безпосередньо до Суду,
бо це моя остання нагода домогтися справедливості.
Поліцейські відверто сказали мені, що знають, що я вбивця.
Чим відчайдушніше я це заперечував,
тим більше комісар Міхалець наполягав, що я заперечую злочин.
Я говоритиму правду, поки живу.
Я не вбивав Катажину Зоваду.
Я не вбивав означає, що я не вбивав.
На відміну від теорії комісара,
слова «я не вбивав» - це не слід на душі після скоєного злочину,
а слова відчаю.
Я, насправді, кричу, повірте, я цього не робив.
Я перебуваю під вартою вже сім років.
Це були сім років пекла.
Щодня я прокидаюся з надією, що настане день, коли жах скінчиться.
Сьогодні моя доля знаходиться у руках Вашої честі.
Я прошу виправдувального вироку.
Жоден інший вердикт у цьому судовому процесі не буде справедливим.
ВЕРДИКТ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
...змилуйся над нами, і над усім світом.
Заради Його тяжких страждань,
змилуйся над нами, і над усім світом.
Заради Його тяжких страждань,
Тепер ми перейдемо до оголошення вердикту.
Тому прошу всіх встати.
Вердикт від імені Республіки Польща.
31 жовтня 2024 року,
Апеляційний суд у Кракові, відповідно до статті 414,
пункту 1 Кримінально-процесуального кодексу,
статті 17, пункту 1, підпункту 1 Кримінально-процесуального кодексу,
виправдовує підсудного Роберта Янчевського
у злочині, зазначеному в обвинувальному акті.
Це рішення є юридично обов'язковим
і означає, що відповідач тепер є вільною особою.
Я відчував ці сім років віри в цю справу,
не піддаючись, часто всупереч громадській думці,
системі, суду.
Я відчув, що цій несправедливій системі покладено край.
Суд виправдав Роберта Янчевського.
Ви відчуваєте провину за те, що він провів сім років у в'язниці?
Ви можете відчувати провину за створення програм,
що навіюють думки, натхненні захистом.
Тож, велике спасибі.
Це не погана система, але є люди,
які з різних причин поводяться так, як поводяться.
Так, щоб засудити когось за будь-яку ціну.
Поліція ж не може прийти до мене, або до когось, і сказати: «Ти вбивця».
Є багато причин, чому ми не є хорошими жертвами.
Хороша жертва - це та, яка беззахисна.
-Доброго ранку. -Доброго ранку.
-Пристебніть ремінь безпеки, добре? -Так, так. Звичайно.
Як ви почуваєтеся, пане Роберт?
-Ви вже усвідомили це? -Так, так.
Ми ще досі ні.
-Вибачте... -Не поспішайте.
-Потягнути його. -У нас є час.
З одного боку, я відчував, що ти витримаєш,
але в той же час, парадоксально, дуже боявся за тебе.
Я дякую вам за те, що ви така порядна людина.
Справді.
Я обіцяв і виконав свою обіцянку. Я сказав, що не залишу вас.
-Пам'ятаєте? -Так.
Я повторював це собі багато разів.
«Ви не один. Я витягну вас, тільки тримайтеся».
Це залишиться зі мною до кінця, думаю.
Я пам'ятаю, як ми приїхали на місце зустрічі з мамою Роберта.
Ми дякуємо вам від щирого серця. Ми глибоко вклоняємося.
Не потрібно дякувати мені.
Залиштеся тут на хвилинку.
Я займуся формальностями, тоді ми зможемо спокійно поговорити.
-Зачекайте тут хвилинку, добре? -Звичайно.
Тоді я подумав, що це найкраще в цій роботі.
Ти не тільки виконуєш цікаву роботу,
з законом, з судовими спорами,
але, чорт забирай, ти також можеш зробити щось хороше.
Тому що там було добро, воно просто було.
Скромною метою для Роберта є вижити.
Щоб Роберт поступово став на ноги.
Щоб він побачив якусь надію,
можливість знову відчути, що він може впливати на своє життя.
Дякую.
Усього найкращого. Будьмо на зв'язку.
Якщо пан Міхалець шукає сліди на душі,
я думаю, що це розслідування,
шкода, заподіяна Роберту, непотрібне семирічне утримання під вартою,
все це залишило незабутній слід на його душі.
Тепер ми знаємо, хто цього не робив,
але, насправді, ми повинні відчувати більшу стурбованість,
бо це означає, що злочинець може досі перебувати на волі.
Є одна річ, яка мене постійно турбує,
і яка виникла на початку справи.
Експертна оцінка від лютого 2007 року Кафедри судової медицини
Ягеллонського університету.
«Катажина З. отримала масивну травму багатьох органів,
сумісну з ударом автомобілем або падінням із великої висоти».
У грудні 1997 року Катажина спробувала вчинити самогубство.
Понад дві години вона сиділа на дамбі в Дабі,
де наступного року будуть знайдені її останки,
і думала про те, щоб стрибнути у Віслу.
Тому не можна виключати, що злочинець знайшов її тіло,
здер із нього шкіру, і кинув її у Віслу.
У цьому полягає проблема даної справи.
Через те, як погано було проведено розслідування,
ми ніколи не дізнаємося, що сталося.
Більше того, виявляється, що невинну людину
переслідували протягом 25 років.
Я проти засудження до довічного ув'язнення без доказів провини.
Я вважаю, що як суспільство, ми не повинні з цим миритися.
Ми, журналісти, не повинні миритися з цим.
Для цього ми є. Щоб стежити за тими, хто при владі.
Не тільки політиками, але й поліцією та прокурорами.
У мене є мрія зустріти когось на своєму життєвому шляху.
Людинe, яка...
може впустити...
промінь сонця своєю посмішкою.
За кого я міг би піклуватися щоразу, коли дихаю.
Зараз я сумую за тими роками, тими 25 роками.
Тому що у мене були плани на життя. Мені було 35 років.
Зараз мені 60. Це моя провина? Тоді чия це провина?
ПРОКУРОР ПІОТР КРУПІНСЬКИЙ І ДЕТЕКТИВ БОГДАН МІХАЛЕЦЬ
ВІДМОВИЛИСЯ ЗНІМАТИСЯ В СЕРІАЛІ.
ЗАГАЛЬНА ФІНАНСОВА ВАРТІСТЬ 25-РІЧНОГО РОЗСЛІДУВАННЯ НЕВІДОМА.
Переклад: Ірина Обревко Iyuno