Mierpilnā Krakova.
Vismaz tā šķita, līdz pēkšņi dažādās pilsētas vietās
sāka parādīties bīstamas eksotisku čūsku sugas.
Un pēkšņi uzradās rāpuļu eksperts, kurš prata tikt ar tām galā.
Viņu sauca Lešeks L.
Viņu Krakovā pazina kā čūsku audzētāju.
Viņam bija daudz draugu policijā, arī augstākajos amatos.
No vairākiem dzirdēju, ka Lešeks L.
pats tās čūskas tur atstāja un pēc tam izsauca policiju.
Policisti, kas saņēma izsaukumu,
pēc tam izsauca viņu, lai savāktu bīstamos rāpuļus.
Šādā veidā viņš papildus piepelnījās.
Viņš pats bija bīstams kā mežonīgs zvērs.
3. SĒRIJA
Man visa Lešeka L. situācija šķita aizdomīga.
Ja rūpīgi lasīja dokumentus,
Lešeks L. ziņoja par Robertu Jančevski divas reizes,
lai it kā pārliecinātos, ka policija viņam pievēršas.
Bija jautājumi par to, kāpēc Lešeks tā darīja.
Viņš absolūti neradīja likumpaklausīga pilsoņa iespaidu,
kurš to darītu pilsoniskā pienākuma vadīts.
Joprojām nezinu, kāpēc Lešeks ziņoja par savu kolēģi.
Zinu, viņš tam bija parādā naudu.
2,5 metrus garo Indijas pitonu
pa ceļam uz mājām birzī pamanīja Aleksandra Jaloha.
Čūska bija šeit.
Viņa bija pārbijusies.
Bērni bieži caur šejieni iet uz skolu.
Policisti izsauca Lešeka kungu, vietējo rāpuļu ekspertu.
Viņš teica, ka rāpulis bija apātisks un nosalis.
Siltākos apstākļos tas varētu būt bīstams.
Čūskas kodiens pat var novest pie rokas amputācijas.
Esmu vairākas reizes saskāries, piemēram, ar klaburčūskām.
Ar vienu pie Barbakana, ar otru - pie tiesas nama.
Dzīvojamā namā bija manīta kobra. Cilvēki ir bezatbildīgi.
Iepazinos ar Lešeku vakarskolā. Tā bija skola Lobzovska ielā.
Viņam bija daudz vaļasprieku: ūdenslīšana,
kā arī rāpuļi un herpetoloģija.
Mūsu pazīšanās turpinājās, bet citādā pakāpē,
jo es sāku strādāt kopā ar viņu.
Viņš organizēja pasākumus skolās,
kuros bērniem izrādīja rāpuļus no savas kolekcijas.
Lešeks L. lielījās, ka esot nelegāli ievedis valstī
dažus eksotiskus dzīvniekus,
paslēptus kreklā, un viņu neviens nepieķēra.
No 1981. līdz 1989. gadam bijām draugi, ja tā var teikt.
Draudzība visdrīzāk bija tikai no manas puses,
jo es viņam palīdzēju daudzās lietās.
Viņi bija draugi no arodskolas laikiem.
Viņš Robertam bija kā guru.
Daudz vecāks, spēcīgāks, ieredzēts sieviešu vidū, un tā tālāk.
Varbūt ne populārs, bet liels flirtētājs.
Lešeks L. izturējās pret Robertu kā pret tādu pabiru.
Kā pret kalpotāju, kas izdara to, kam viņam nav laika
vai arī ko negribas darīt.
Viņš gribēja cilvēku,
kas sagādātu laboratorijas peles viņa rāpuļiem.
Viņš teica, ka ir darbs zooloģijas nodaļā,
kur jātīra krātiņi, jāieklāj jaunas skaidas, viss jāizmazgā.
Tur viss smirdēja, jo tie bija laboratorijas dzīvnieki.
Iepazinos ar Lešeku 1978. gadā.
Viņš bija ūdenslīdējs. Šķiet, viņam piederēja trīs Ginesa rekordi.
Viņš rādīja slaidus no saviem ceļojumiem.
Postkomunisma realitātē tā šķita kā cita pasaule.
Tolaik Lešeks bija ļoti patīkams cilvēks.
Viņš par ūdenslīšanu mācēja stāstīt ļoti skaisti.
Diemžēl alkohola ietekmē viņa uzvedība pilnībā izmainījās.
Kā Doktors Džekils un misters Haids.
Divi pilnīgi dažādi cilvēki, neatpazīstami.
Iedzeršanas laikā viņš bija neparedzams.
Reiz biju pie viņa. Viņš paņēma savu cigareti
un pēc tam, žargonā runājot, nodzēsa šeit.
Un tad viņš teica: "Tu esi viens sūrs vecis."
Tas bija pirms 1993. gada Ziemassvētkiem.
Viņš prata ļoti prasmīgi apieties ar nazi.
Viņš spēja ķirurģiski nodīrāt dzīvnieku.
Var pieļaut, ka viņš spētu ar ķirurģisku precizitāti
nodīrāt arī cilvēka ādu.
Sveiki, mēs esam "Macejs Klečeks un Draugi".
90. gadu beigās "Kornet" bija vieta,
kur plaši pavērās piedzīvojumu durvis.
Viens, kurš iedvesmoja dažādus nostāstus, bija Lešeks.
"Atnāc, es tev parādīšu ko interesantu. Es dzīvoju netālu."
Tagad tā šķiet kā šausmu filmas atmosfēra.
15 vai 30 vatu spuldzes gaisma radīja pustumsas atmosfēru.
Vesela siena ar dažādu dzīvnieku kauliem un ādām,
ko Lešeks visdrīzāk pats nodīrājis.
Viņam bija šādas prasmes.
Pēdējā telpā bija terārijs no grīdas līdz griestiem.
Apakšā krokodils. Pa labi kobra.
Pa kreisi tropu klaburčūska.
Un pašā augšā melnā mamba.
Viņš atvēra milzīgo terāriju. Iekšā bija milzīga čūska.
Vēlāk uzzināju, tas ir pitons.
Viņam bija tīklainais pitons. To sauca Kaska.
Krokodils skrēja no istabas uz istabu un paslēpās aiz dīvāna.
Es nodomāju: "Kas šī ir par situāciju?"
Tas paslēpās aiz dīvāna un sāka rūkt kā suns.
Apmēram tik liels. Lešeks to pagrāba
un pagrieza tā krokodila galvu pret manējo.
Pēkšņi, klops! Man rokā. Es jutu, kā pil asinis.
Tas man iekoda.
Šis saka: "Beidz, Macej. Tev nekas nekaiš."
Viņš nolika to rāpuli nost. "Sasodīts, viņš tiešām tev iekoda."
Var redzēt.
Viņš saka: "Zini, Macej, labāk nevienam nesaki."
Tad viņš piebilda: "Neviens tāpat tev neticēs."
Un smējās.
Šķiet, viņš kādā brīdī nojūdzās.
Mūsu brīnišķīgais kaimiņš šāva uz mani.
Par laimi, lode aizlidoja trīs metrus no manis.
Man bija tikai apsvila seja.
-Tikai? -Tikai.
Jā, mēs jutāmies bezspēcīgas.
Sazinājāmies ar televīziju. Es un vēl divas kaimiņienes.
-Tie dzīvnieki ir nekontrolējami? -Kaimiņa čūska izbēga.
Atradām to pagrabā, aptinušos ap durvju rokturi.
Mans vīrs noteica: "Sasodīts, tas paliek bīstami."
Es izsaucu policiju, jo baidījos par savu bērnu.
Policija atbrauca un aizbrauca.
"Neraizējieties, viss nokārtots."
Lešeks uzzināja, kurš izsauca policiju.
Viņš nonāca lejā un pateica: "Vēlreiz izsauksi policiju,
es tevi nolikšu pie vietas!"
Viņš sadarbojās ar policiju. Daudzi viņu noteikti pazina.
Viņš ballējās kopā ar tiem.
Pat laikā, kad Katažina pazuda,
Lešeks svinēja Jaungadu kopā ar Krakovas policistiem.
Daudzi augstu stāvoši policisti viņam bija labi draugi.
Lešeks L. arī mēdza stāstīt,
kā viņš ielūdz pie sevis jaunas meitenes
un pēc tam neļauj viņām aiziet,
piemēram, aptinot čūsku ap durvju rokturi.
Esmu dzirdējusi no sievietēm, ka Lešeks L. mēdza būt vardarbīgs
un reizēm sita viņas.
Viņa galvā kaut kas nebija kārtībā.
Nevar izslēgt, kādā brīdī parādījās perversija.
"Esmu nodīrājis čūsku. Kāpēc ne cilvēku?"
Vai Lešeks spētu nodīrāt cilvēku? Es domāju, ka spētu.
Man bija zivtiņa. Divreiz nedēļā
gāju uz Lešeka zooveikalu.
Kādu dienu ienācu, pagriezos un ieraudzīju sievietes seju
aiz akvārijiem.
Ar izlaistiem, mazliet rudiem matiem.
Blakus viņai bija man nepazīstams vīrietis.
Vai viņa līdzinājās šai personai? Lūdzu, apskatieties.
Protams. Tikai viņai bija izlaisti mati.
Viņa bija tajā veikalā. Par simt procentiem.
Man grūti sasaistīt beigtas čūskas nodīrāšanu
ar to, kas notika ar Kasju.
Nebija iespējams apstiprināt Lešeka saistību ar šo lietu.
-Vai pārmeklējāt viņa dzīvokli? -Neatceros.
Es to atceros kā šodien.
Bet datums... Nē.
Kad to veikalu slēdza?
-Es neatceros. -1998. gadā.
1998...
Pats Lešeks L. nevar palīdzēt.
Viņš nomira 2007. gadā no alkohola lietošanas izraisītas slimības.
Viņš ir cits viegls mērķis, jo viņš ir miris.
Viņš nevar aizstāvēties.
Ir viegli norakstīt zināmas lietas uz viņa trūkumiem.
Var izvirzīt versijas par to, ka Lešeks L. ir aizdomās turamais.
Pēc tā, kā notika izmeklēšana, patiesību nekad neuzzināsim.
APELĀCIJAS TIESA, 2024. GADA 23. MAIJS
Godātā tiesa, es jūtos kā prokurors.
Jo apelācija būtībā ir aizstāvības apsūdzība
policijai, prokuratūrai un pirmās instances tiesai.
Un es to saku ar pilnu atbildību,
ko es skaidri parādīšu, apsūdzot šīs iestādes
par novēršanos no patiesības.
Nav pat netiešu pierādījumu.
Es netaisos spēlēt izrādi.
Es netaisos uzjautrināties. Necentīšos sasmīdināt tiesu.
Tāpēc, ka šī lieta nav tāda.
Es saglabāšu nopietnību.
Atšķirībā no aizstāvības.
Dodoties uz tiesu, nevarēju pilnībā zināt,
ko prokuratūra izdomās.
Šī ir mozaīka
no nenozīmīgiem pseidopierādījumiem, no pieņēmumiem.
Vienu dienu viņš nogalināja viņu dzīvoklī, nākamajā - turējis dārzā.
Nav zināms, kur tas atrodas.
Viņam nācās viņu pārvadāt.
Kā? Droši vien ar divriteni, jo viņš neprot vadīt auto.
UZMANĪBU! BĪSTAMĀ ZONA
JANUŠS KUTILA
Prokurors Krupinskis mani informēja rakstiski,
ka man viņi jāpielaiž visam manam zemes gabalam Balicē.
Es Robertu nemaz nepazīstu.
Divreiz te bija ar savu tēvu, lai krāsotu logu rāmjus
un vienreiz palīdzēja tos atjaunot.
Jozefs Jančevskis zināmu laiku
bija manas sievas Halinas Kutilas paziņa.
Mēs pazinām viens otru kā dzejniekus.
Prokurora teorija bija tāda, ka Roberts Jančevskis
dabūjis atslēgas no sava tēva,
jo Jozefam bijam šī dārza atslēga,
lai nedēļas nogalēs apciemotu Halinu,
un ka viņš pastrādājis šo slepkavību.
Tāpēc prokurors savandīja visu manu zemes gabalu.
Šeit bija dīķis.
Kā redzat, viss ir uzrakts.
To visu it kā bija paredzēts atgriezt agrākajā stāvoklī.
Pieļauju, jaunu dīķi es nedabūšu.
Viņš saka: "Atradām." Jautāju: "Ko?"
Viņi pacēla brezentu, un tur bija mans beigtais kaķis.
Nāc, Rūdolf. Nebaidies.
Nāc nu. Neviens tev nedarīs pāri.
Pēc šīm policijas darbībām
ciemā izplatījās baumas, ka esot atrasti 14 līķi,
ka šeit notikušas slepkavības.
Mana reputācija bija pilnībā sagrauta.
Godīgi atzīstu, biju nikns uz viņu. Joprojām esmu.
Sarakstīju dzejoli zināmam prokuroram P.K.
"Jaunā Temīda bez acu apsēja.
Pacel savu zobenu un izsver tāda un šāda darbus,
un sodi viņu saskaņā ar to, kas ir likumīgi un taisnīgi.
Āmen."
APELĀCIJAS TIESA, NOSLĒDZOŠIE ARGUMENTI
Lietas, kas tika pieņemtas, lai gan tam nevajadzēja notikt,
pierāda vislabāk,
ka galvenais bija noteikums "notiesāt par katru cenu".
Pārliecība, ka esam notvēruši vainīgo.
Mums tikai atliek, kā teica advokāts Znamjecs,
nospēlēt teātri.
Jo šis bija teātris, nevis izmeklēšana.
Šajā teātrī katram ir sava loma. Pieturēsimies pie šīm lomām.
Godātā tiesa, es gribētu uzrunāt medijus,
lai tie pieturas pie savas lomas.
Apelācijas prāvas laikā prokurors Krupinskis piecēlās,
parādīja ar pirkstu uz Mihalu, kurš sēdēja man blakus
un teica: "Nav tā, kā jums izskatās, Fujas kungs."
Varu pateikt Fujas kungam, klātesošajam žurnālistam,
ar kuru varbūt manipulēja, es negribu tajā iedziļināties.
Bet tā bija, godātā tiesa,
apsūdzību izvirzīšana, šī manipulācija...
Pretstatā esošajiem pierādījumiem,
kam vajadzēja radīt nežēlīgā prokurora iespaidu,
nežēlīgās policijas, nežēlīgo likumsargu iespaidu.
Aizstāvība pievērsa lielu uzmanību melu detektora testam,
ka tas nebija ticams un nevar tikt ņemts vērā.
Lielākā stresa situācijā,
jo tikt apcietinātam ir stress ikvienam,
vēlā vakarā veicat cilvēkam melu detektora testu.
Kurš tik vēlā stundā veic šo testu? Kurš?
Godātā tiesa, šādiem testiem
tīri no objektīva viedokļa nav nekādas ticamības,
jo metodoloģiskajā ziņā tos veica pilnīgā pretrunā
esošajiem noteikumiem.
Pienāca laiks prokurora pēdējam vārdam.
Prokurors Krupinskis piecēlās un pateica, ka testu veica atbilstoši
un ka viņam ir pierādījumi, jo viņš to nofilmēja.
Viņš mums parādīja fragmentu.
Tas, ko tur redzējām...
Jūs piekritāt testa veikšanai.
Iedošu jums paziņojumu, saskaņā ar kuru jūs piekrītat
atbildēt uz jautājumiem, kas saistīti ar Katažinas Zovadas slepkavību.
Otrs jautājums, vai piekrītat, ka šo testu
filmē video,
lai vēlāk nebūtu pārmetumu no otras puses,
ka esmu jūs uz kaut ko pamudinājis vai slikti izturējies,
atteicies sniegt jums atelpu, iziet uz tualeti un tā tālāk?
Es tikko biju uz tualeti.
-Mēs to varam filmēt? -Dariet, kā gribat.
-Labvakar. -Labvakar.
-Bjenkunskis. -Fuja.
Mēs tikāmies šīs lietas sakarā, atceraties?
Jā? Varbūt.
Jūs esat Polijā atzītākais šīs ierīces eksperts?
Mani pieaicina nopietnākajās lietās,
par kurām vēsta nacionālie mediji.
Vai taisnība, ka persona iepriekš ir jābrīdina,
nevis pēc testa, ka uz jautājumiem jāatbild ar "jā" vai "nē"?
Tā ir daļa no izmeklētāja taktikas. Tas ir viņu lēmums.
Bet Augstākā tiesa pret to iebilst.
Tā vietā, lai paziņotu:
"Cienītais, šis ir brīvprātīgs tests. Piekrītat vai arī ne?
Varat to pārtraukt jebkurā brīdī,"
eksperts komunicēja šādi.
Vai uzskatāt, ka spējat apmānīt šo ierīci?
Nē. Man nav, ko slēpt.
Tāpēc, ka...
Es vienmēr sniedzu papildu skaidrojumu,
ja patiesība atšķiras no paziņotā,
es saku, vienkāršā valodā runājot: "Ejiet mājās.
Es jums atspēlēšos prāvā.
Es to atklāšu ar šī testa palīdzību."
Bet jums ar to nav sakara, tā ka nav, no kā baidīties, pareizi?
-Man taisnība? Labi. -Jā.
Tas ir ieteikums vai spiediens veikt testu?
-Gribat mani likt pie kauna staba. -Nē, bet...
It kā tā būtu mana vaina, ka viņš tur sēdēja.
Mana loma... Viņš piekrita. Viņam nolasīja tiesības.
Kad jūs uzzinājāt, ka Robertam veic psihiatrisku ārstēšanu,
ka viņam ir šizofrēnija un viņš lieto zāles?
Kad... Noteikti pirms testa.
Pirms? Intervijās jūs sakāt, garīga slimība ir kontrindikācija.
Garīga saslimšana.
Novērtējumā, ko lasīju,
nezinu, vai ārsti diagnostcēja viņam garīgu saslimšanu.
Viņam diagnosticēja šizofrēniju 1992. gadā.
Nezinu, vai tā bija teikts... Vai viņš ir...
Iespējams, viņam bija psiholoģisks defekts
bet tas nebija konkrēti definēts.
Jums vajadzēja zināt, vai tā ir garīga slimība vai sīki traucējumi.
Ja tur būtu frāze "garīga saslimšana",
es nebūtu veicis testu.
Vai tas nozīmē, ka prokurors neizpauda ekspertam šo faktu?
Šis eksperts jau bija testējis citus šajā lietā iesaistītos.
Desmit varbūt vairāk.
Kad testējāt detektīvu, ko nolīga māte,
atklājās apslēpta informācija.
Tad jūs testējāt skolas direktoru, kurā mācījās Roberts,
un izrādījās, viņš varētu kaut ko slēpt,
un jūs nespējāt viņu izslēgt.
"Jacekam... Ir slepena informācija
par noteiktiem slepkavības apstākļiem un iesaistītajām personām."
"Zbigņevs... Pilnīgi iespējams, viņam ir slepena informācija."
Konrādam... Arī.
"Gžegošs... Viņam ir slepena informācija. Viņu nevar izslēgt."
Lešeks... Tas pats.
Lai kurš gadījās Bjenkunska kunga ceļā, tas kaut ko slēpa.
Nepiekrītiet testam.
Ja es nonācu pie šādiem secinājumiem,
tas nozīmē, zināmā mērā šīm personām
noteiktā šī nozieguma posmā
varēja būt informācija, un tās atteicās to izpaust.
Šajā lietā figurēja neskaitāmas personas.
Vienu cilvēku apsūdzēja paša kolēģi.
Saskaņā ar informāciju, šim pētniekam
vairāku izglītojošu paraugu vidū esot bijis sievietes pirksts burkā.
Viņu izsauca sniegt liecību.
Viņu sagaidīja neatrisināto lietu nodaļas komanda.
Viņš piekrita melu detektora testam.
Laboratorijā viņam bija daudz audu paraugu, un viņš katru izskaidroja.
Drīz atklājās, tas nemaz nav sievietes pirksts.
Vai atceraties šo pētnieku no Jagaiļa Universitātes?
-Bija viens, neatceros seju. -Jūs viņu arī testējāt.
Spriežot pēc spriedzes,
šī persona baidās atklāt to, ko zina
saistībā ar šo slepkavību.
Viņš zaudēja savaldību.
Tas viņu sagrāva fiziski un psiholoģiski.
Viņš nezināja, kas gaidāms un kāpēc viņš ierauts šajā lietā.
Prokuratūra lika policijai informēt universitāti
par to, ka šis cilvēks atrodas slepkavības izmeklēšanas epicentrā.
2018. gada 8. septembrī,
nepilnus divus mēnešus pēc šo pasākumu veikšanas
šis cilvēks neizturēja spiedienu un izdarīja pašnāvību.
Izrādījās, viņš nav vainīgs.
-Kurš to saka? -Prokurors.
Viņu apmeloja agrākie paziņas.
Viņam nebija sakara ar šo lietu.
Interesanti, ka tas viss notika pusgadu pēc Roberta apcietināšanas.
Proti, laikā, kad mūs pārliecināja,
ka prokuratūra ir pilnīgi droša, ka Roberts ir Katažinas slepkava.
APELĀCIJAS TIESA
Atceros to brīdi, kad sēdēju tiesas zālē
un gaidīju tiesas spriedumu.
Kad lieta taisījās noslēgties, sekoja kārtējais pavērsiens.
Tiesa nolēma atsākt apelācijas procesu,
papildus publiski uzklausot
personas, kas iepriekš bija anonīmo liecinieku statusā.
Anonīmo liecinieku pierādījumi ir tik svarīgi,
ka jebkadas šaubas iedragātu visu spriedumu,
un visu prāvu nāktos sākt no jauna.
Anonimitātes pakāpe nozīmēja, nezinām, ko liecinieki liecināja.
Mēs saņēmām atšifrējumus, kas bija bez jebkāda satura.
Divi nozīmīgi anonīmie liecinieki
numur 2.2018 un 4.2018.
Izrādījās, šīs anonīmās liecinieces bija divas sievietes,
kas agrāk bija Roberta kaimiņienes.
Mans bērns ir slims. Vai mēs varētu ātrāk?
Vai lieciniece atpazīst sievieti, kuru viņa redzēja ar apsūdzēto
kādā no parādītajām fotogrāfijām?
Lūdzu, panāciet tuvāk.
Tā ir viņa.
Šo 1998. gada vēlo rudens vakaru
māte un meita atcerēsies uz visiem laikiem.
Šajā dienā abas steigšus izgāja
dzīvojamās mājas kāpņutelpā,
kur viņas dzīvoja un kur tajā pašā stāvā
citā dzīvoklī mitinājās Roberts Jančevskis.
Dīvains vīrietis, ko uztvēra kā bīstamu.
Kaimiņienes viņu nekad nebija redzējušas kopā ar kādu meiteni.
Māte un meita redzēja divus cilvēkus kāpjam augšup pa kāpnēm.
Viens bija apsūdzētais Roberts Jančevskis,
otrs - meitene.
Viņa bija kapucē, un ārā rēgojās blondie mati. Lūk, šeit.
Es vēl mācījos sākumskolā, kad mamma redzēja viņu televīzijā
kādā raidījumā par pazudušiem cilvēkiem.
Sievietei televīzijā arī bija bāla seja un blondi mati.
Bāla seja. Viņu identificēja pēc tā.
Ir baisi būt bālam.
Mums ir lieciniece, kurai tolaik bija seši, septiņi gadi.
Protams, tas neizslēdz
atcerēšanās iespēju, bet tas jāuztver ar lielu piesardzību.
Pavisam vienkārši. Man bērnībā bija laba atmiņa.
Un...
Vai atceraties, kas jums bija mugurā,
kad kāpnēs pagājāt garām apsūdzētajam?
Jāņem vērā, ka cilvēka atmiņa nav uzticama.
Cilvēka atmiņa ir process.
Katru reizi, kad kaut ko atceros, iespējams, es ieviešu izmaiņas.
Tas ir mīts, ka cilvēka atmiņa darbojas kā videokamera,
kas mani šobrīd filmē.
Iepriekš teicāt, viņa bija galvastiesu garāka par Jančevski.
-Es tā teicu? -Tā ir pierakstīts.
Varbūt kāds pieļāva kļūdu.
Liecinieci Evu... Apmeklēja policija.
Viņi atnāca "iedzert".
Aprunāties par slepkavu Robertu. Bez aplinkiem.
Lai būtu skaidrs, Roberts ir slepkava, un viņa - upuris.
Vai šādi šajā valstī notiek izmeklēšanas?
Pirms oficiāli iztaujājat liecinieci, jūs ar tiem kopā "iedzerat"?
Un informējat par izmeklēšanu?
Problēma nav tajā,
vai viņas atpazina Katažinu Zovadu fotogrāfijās.
Bet tajā, ka pirms pratināšanas
policijas veica ar viņām sarunas
un viņas noteikti varēja
redzēt medijos plaši publiskotos Katažinas Zovadas attēlus.
Nezinu, vai ar šo, bet viņš bija kopā ar sievieti.
Es neesmu droša.
Kaut kas ir pateikts un pierakstīts, un tā ir problēma.
24 stundas biju apsardzes postenī. Esmu nogurusi.
Lieciniece Eva... Izteicās:
"Es nožēloju, ka satiku apsūdzēto uz tām kāpnēm,
jo man nevajadzētu iet tam cauri."
Nav patiesāka un pārliecinošāka
patiesīguma viņas liecībā.
Viena nebija droša,
kas jau uzreiz liecina, ka tas viss raisīja šaubas.
Otra bija neapgāžami pārliecināta.
Viņa pateica: "Jā, tā tam jābūt. Punkts."
Es arī redzēju viņas seju no sāna, un tā atbilda fotogrāfijai.
Esmu pārliecināta, viņi bija sadevušies rokās.
Un šī pārliecība joprojām nav mainījusies.
Cik reižu jūs man to jautāsit?
Liecinieces, kā tiesai redzams,
nevienā viņu liecības novērtējuma posmā neiztur pārbaudi.
Jo īpaši gadījumos, kad ir ļoti daudz nopietnu šaubu,
jābūt ļoti uzmanīgam, lai nepielāgotu
pierādījumu interpretāciju jau iepriekš noteiktai tēzei.
Vai esat gājis pa kāpnēm kopā ar kādu meiteni?
-Jā. Jā. -Jā?
Bet ne ar to, kuras slepkavībā mani apsūdz.
Kā vēlāk apgalvoja anonīmie liecinieki.
Divi cilvēki teica, esot mani redzējuši kopā ar Katažinu Zovadu.
Ar ko jūs bijāt kopā uz kāpnēm?
Tur bija kāda persona, bet es tagad neieslīgšu detaļās.
Ja izrādītos, ka Roberts ir vainīgs,
man tā būtu sakāve.
Jā, jā.
Profesionāla sakāve
kā psihoterapeitam, kurš pazīst savu pacientu.
Bet tā nebūtu pirmā manā mūžā.
Ja viņš to izdarīja, tātad ļāvu sevi apmuļķot divreiz.
Tās būtu manas karjeras beigas,
jo abos gadījumos es kļūdījos un to neapzinājos.
Vārds apsūdzētajam.
Godātā tiesa, es arī gribētu ko teikt.
Drīkstu? Godātā tiesa, mani sauc Roberts Jančevskis.
Es neesmu Ādainis. Es neesmu Nezvērs.
Es neesmu briesmonis. Es nevienu nenogalināju.
Nevienam nenodarīju pāri.
Es esmu cilvēks un šīs valsts pilsonis,
kuru tiesībsargājošās iestādes gandrīz ceturtdaļgadsimtu cenšas
notiesāt par slepkavību.
Es tieši uzrunāju tiesu,
jo šī ir mana pēdējā iespēja panākt taisnīgumu.
Policisti man atklāti pateica, viņi zina, ka esmu slepkava.
Jo izmisīgāk to noliedzu,
jo vairāk izmeklētājs Mihaļecs uzstāja, ka esmu vainīgs.
Es runāšu patiesību, cik ilgi vien dzīvošu.
Es nenogalināju Katažinu Zovadu.
Es nenogalināju nozīmē, ka nenogalināju.
Pretstatā izmeklētāja versijai,
vārdi "es nenogalināju" nav pēdas dvēselē pēc pastrādāta nozieguma,
bet izmisuma vārdi.
Es patiesībā kliedzu, ticiet man, es to neizdarīju.
Mani turēja apcietinājumā septiņus gadus.
Tie bija septiņi gadi ellē.
Katru dienu es modos ar cerību, ka šis murgs reiz beigsies.
Šodien mans liktenis ir jūsu rokās.
Es lūdzu attaisnošanu.
Neviens cits spriedums šajā prāvā nebūtu taisnīgs.
APELĀCIJAS TIESAS SPRIEDUMS
Apžēlojies par mums un par visu pasauli.
Par viņu bēdpilno kaislību.
Apžēlojies par mums un par visu pasauli.
Par viņa bēdpilno kaislību.
Mēs tagad paziņosim spriedumu.
Lūdzu visus piecelties.
Spriedums Polijas Republikas vārdā.
2024. gada 31. oktobrī
Krakovas apelācijas tiesa pēc kriminālkodeksa
414. panta 1. paragrāfa
un 17. panta 1. paragrāfa 1. punta
attaisno apsūdzēto Robertu Jančevski
apsūdzībā par mirušās nogalināšanu.
Šis spriedums ir juridiski saistošs
un nozīmē, ka apsūdzētais ir brīva persona.
Es jutu, ka septiņus gadus ticot šai lietai,
nepadodoties, bieži vien pretstatā sabiedrības viedoklim,
sistēmai, tiesai.
Es jutu, ka pēc šiem septiņiem gadiem netaisnība ir beigusies.
Tiesa attaisnoja Robertu Jančevski.
Jūtat vainu, ka viņš pavadīja septiņus gadus ieslodzījumā?
Jūs varat justies vainīgs, veidojot raidījumus,
ko iedvesmojusi aizstāvības puse.
Liels paldies.
Sistēma nav slikta, bet tajā ir cilvēki,
kas dažādu iemeslu dēļ rīkojas tā, kā rīkojas.
Lai notiesātu kādu par katru cenu.
Nav tā, ka policija uzklups mums un teiks, ka esam slepkavas.
Ir daudz iemeslu, kāpēc neesam labi upuri.
Labs upuris ir tāds, kas ir neaizsargāts.
-Labrīt. -Labrīt.
-Piesprādzējieties. -Jā, jā. Protams.
Kā jūs jūtaties, Robert?
-Vai esat to jau aptvēris? -Jā, jā.
Mēs vēl neesam.
-Atvainojiet... -Nesteidzieties.
-Jāpavelk. -Mums ir laiks.
No vienas puses jutu, ka izturēsit,
bet vienlaikus paradoksālā kārtā ļoti baidījos par jums.
Paldies, ka esat tik krietns cilvēks.
Tiešām.
Es apsolīju, ka jūs nepametīšu.
-Atceraties? -Jā.
Es to atkārtoju sev katru reizi.
"Jūs neesat viens. Es jūs izpestīšu, tikai turieties."
Domāju, es to nekad neaizmirsīšu.
Atceros, ieradāmies vietā, kur satikām Roberta mammu.
Pateicamies no visas sirds. Visdziļākā pateicība.
Nevajag pateikties.
Palieciet šeit uz brīdi.
Es nokārtošu formalitātes. Tad mierīgi aprunāsimies.
-Pagaidiet šeit, labi? -Protams.
Nodomāju, ka tas ir pats skaistākais šajā darbā.
Tu ne tikai dari interesantu darbu
ar tiesībām, tiesu strīdiem,
bet tu arī vari izdarīt ko labu.
Tāpēc, ka tajā bija labais. Vienkārši labais.
Pieticīgais mērķis ir, lai Roberts izdzīvotu.
Lai pakāpeniski nostātos uz savām kājām.
Lai viņš saskatītu cerību,
atgūtu sajūtu, ka viņam ir ietekme pār savu dzīvi.
Paldies.
Visu to labāko. Dodiet ziņu.
Ja Mihaļeca kungs meklē pēdas dvēselē,
domāju, šī izmeklēšana,
Robertam nodarītā pārestība, septiņu gadu ieslodzījums,
tas viss atstājis paliekošas pēdas viņa dvēselē.
Tagad zinām, kurš to neizdarīja,
bet patiesībā mums vajadzētu just bažas,
jo tas nozīmē, vainīgais joprojām varētu būt brīvībā.
Kaut kas man nelieku mieru.
Šajā lietā tas parādījās jau sākumā.
Jagaiļa Universitātes, Tiesu medicīnas nodaļas
2007. gada februārī veiktā ekspertīze.
"Katažina Z. cieta masīvu, daudzu orgānu traumu,
kas atbilst automašīnas triecienam vai kritienam no liela augstuma."
1997. gada decembrī Katažina mēģināja izdarīt pašnāvību.
Viņa vairāk nekā divas stundas sēdēja uz upes aizsprosta,
kur nākamajā gadā atrada viņas mirstīgās atliekas,
un apsvēra lēkšanu Vislā.
Nevar izslēgt, ka vainīgais atrada viņas līķi,
nodīrāja to un izmeta viņas ādu Vislā.
Tā ir problēma šajā lietā.
Slikti veiktās izmeklēšanas dēļ
nekad neuzzināsim, kas notika.
Turklāt izrādās, nevainīgs cilvēks
tika vajāts 25 gadus.
Nepiekrītu notiesāšanai, ja vien nav pierādījumu par vainu.
Mums kā sabiedrībai nevajadzētu to pieņemt.
Nevajadzētu pieņemt kā žurnālistiem.
Mūsu pienākums ir uzmanīt tos, kas pie varas.
Ne tikai politiķus, bet arī policiju un prokurorus.
Man ir sapnis satikt kādu savā dzīves ceļā.
Personu, kas...
Ielaistu...
Saules gaismu ar savu smaidu.
Par kuru es rūpētos ar katru elpas vilcienu.
Man tagad pietrūkst to 25 gadu.
Man bija plāns savai dzīvei. Man bija 35 gadi.
Tagad man ir 60. Vai tā ir mana vaina? Kurš tad vainīgs?
PROKURORS UN IZMEKLĒTĀJS
ATTEICĀS PIEDALĪTIES FILMĀ.
KOPĒJĀS 25 GADU ILGĀS IZMEKLĒŠANAS IZMAKSAS PALIEK NEZINĀMAS.
Tulkoja: Andris Bullis Iyuno