קרקוב השלווה.
כך זה נראה, כי לפתע, בחלקים של העיר,
החלו להופיע מינים מסוכנים של נחשים אקזוטיים.
לפתע הופיע מומחה לזוחלים שמסוגל לטפל בהם.
שמו לשק ל'.
הוא היה ידוע בקרקוב כמגדל זוחלים.
היו לו חברים רבים במשטרה, גם בדרגים הגבוהים.
שמעתי מכמה אנשים שלשק ל'
היה משאיר שם את הנחשים בעצמו, ואז מתקשר למשטרה.
השוטרים שקיבלו את השיחה
הטילו עליו לאחר מכן את משימת איסוף הזוחלים המסוכנים.
כך, הוא פשוט הרוויח עוד כסף.
הוא עצמו היה מסוכן כמו חיית פרא.
בעיניי זה חשוד מאוד כל המצב עם לשק ל'.
אם קוראים את התיקים בקפידה,
לשק ל' הלשין על רוברט ינצ'בסקי פעמיים,
כאילו כדי לוודא שהמשטרה תהיה עסוקה איתו.
היה דיון בשאלה למה לשק עשה את זה.
כי הוא בהחלט לא הצטייר כאזרח שומר חוק,
שיעשה דבר כזה מתוך תחושת חובה אזרחית.
עד היום, אני לא יודעת למה לשק הלשין על עמיתו.
אני יודעת שהוא היה חייב לו כסף.
נחש הפיתון ההודי באורך 5.2 מטר
נמצא בחורשה על ידי גברת אלכסנדרה ילוחה בדרכה הביתה.
הנחש היה כאן.
היא פחדה.
ילדים הולכים לבית הספר דרך החורשה הזו לעיתים קרובות.
שוטרים קראו לזירה למר לשק, מומחה מקומי לזוחלים.
מר לשק אומר שהזוחל היה אדיש וקר.
בתנאים חמים יותר, זה יכול היה להיות מסוכן.
הכשת נחש יכולה לגרום אפילו לכריתת יד.
היו לי כמה טיפולים בעניין עכסנים, למשל,
אחד ליד המגדל המבוצר בקרקוב, ועוד אחד בבית המשפט.
נחש קוברה נראה במתחם מגורים. אנשים הם חסרי אחריות.
הכרתי את לשק בבית ספר ערב. זה היה בית הספר בלובשובסקה.
היו לו תחביבים רבים, הוא התעניין בצלילה,
וגם התעניין בזוחלים והרפטולוגיה.
ההיכרות שלנו המשיך, אבל במקום אחר,
כי גם אני התחלתי לעבוד איתו.
הוא היה מארגן מעגלים סביב בתי ספר
ובמהלכם הוא הציג זוחלים מהאוסף שלו לילדים.
לשק ל' בעצמו התרברב בכך שהצליח להבריח
כמה חיות אקזוטיות מתחת לחולצה שלו
דרך גבול המדינה, מבלי להיתפס.
בין 1891 ל-9891 נעשינו חברים, אפשר לומר.
זאת אומרת, החברות כנראה הייתה שם רק מהצד שלי,
כי עשיתי כל מה שיכולתי. עזרתי לו בהרבה דברים.
הם היו חברים עוד מבית הספר המקצועי.
הוא היה מעין דמות גורו עבור רוברט.
הרבה יותר מבוגר, חזק יותר, פופולרי בקרב נשים, וכן הלאה.
אולי לא פופולרי, אבל פלרטטן ידוע לשמצה.
לשק ל' התייחס לרוברט, אפשר לומר, קצת כמו לזבל.
קצת כמו המשרת שלו, שם כדי לעשות דברים שאין לו זמן אליהם,
או שלא התחשק לו לעשות.
הוא רצה מישהו
שיביא לו עכברי מעבדה לזוחלים שלו.
הוא אמר שיש עבודה במגורי החיות,
שכוללת לרוקן את הכלובים, להכניס שבבי עץ חדשים, לשטוף הכול.
הכול הסריח, כי אלה היו חיות מעבדה.
פגשתי את לשק ב-8791, אני חושב.
הוא היה צוללן, אני חושב שהוא החזיק שלוש פעמים בשיא גינס.
הוא ארגן מצגות של מסעותיו בעולם.
במציאות הפוסט-קומוניסטית, זה הרגיש כמו עולם אחר.
באותו זמן, לשק היה בחור חביב מאוד.
הוא יכול היה לדבר ממש יפה על הצלילות האלה.
למרבה הצער, תחת השפעת אלכוהול, ההתנהגות שלו השתנתה לחלוטין.
קצת כמו ד"ר ג'קיל ומר הייד.
שני אנשים שונים, שונים לגמרי, בלתי ניתנים לזיהוי.
כשהוא שתה לשוכרה, הוא היה בלתי צפוי.
פעם הייתי אצלו, הוא לקח שאכטה מהסיגריה שלו,
ואז הוא כיבה אותה ממש כאן.
והוא אמר, "את אימא קשוחה..."
זה היה לפני חג המולד ב-3991. זה כל מה שראיתי ממנו.
הוא היה די מיומן בשימוש בסכין.
הוא יכול להסיר עור מבעל חיים כמו בניתוח.
ניתן להניח שהוא יוכל להסיר גם עור
של בן אדם, בדיוק כירורגי.
ברוכים הבאים, אנחנו מאצי' קלצק וחברים.
בשנות ה-09 המאוחרות, קורנט היה מקום
שבו ההרפתקה פתחה את הדלת לרווחה.
אחד האנשים שנתנו השראה לסיפורים שונים היה לא אחר מאשר לשק.
בוא, אראה לכם משהו מעניין, אני גר קרוב.
האווירה, במבט לאחור, של סרט אימה.
אור של נורה של 51 או 03 ואט שיוצר אווירה חשוכה למחצה,
וקיר שלם של עצמות ועורות של בעלי חיים שונים,
שנעשה ככל הנראה, על ידי לשק עצמו.
היו לו כישורים מהסוג הזה.
אנחנו נכנסים לחדר האחרון. יש שם צמח טרריה מהרצפה לתקרה.
תנין בתחתית. קוברה מונוקלית מימין.
משמאל, עכסן טרופי.
וממש למעלה, ממבה שחורה.
הוא פותח טרריום גדול. בפנים, יש נחש ענק.
כפי שגיליתי מאוחר יותר, פיתון.
היה לו פיתון מרושת. קראו לו קסקה.
אני רואה תנין רץ מחדר לחדר, ומסתתר מאחורי הספה.
אני כזה, מה לעזאזל, איזה מין מצב זה?
הוא התחבא מאחורי הספה והתחיל לנהום כמו כלב.
בגודל כזה בערך. לשק תפס אותו בשלב מסוים...
והצמיד את הראש של התנין לשלי.
פתאום, ביס! בזרוע שלי. אני מרגיש את הדם מטפטף.
הוא פאקינג נשך אותי.
הוא אמר, "לעזאזל, מייקל, אתה בסדר".
הוא הרחיק את הזוחל. "לעזאזל, הוא באמת נשך אותך."
אפשר היה לראות אותו.
הוא אומר, "אתה יודע, מייקל, עדיף שלא תספר לאף אחד."
ואז הוא מוסיף, "אף אחד לא יאמין לך בכל מקרה."
והוא צוחק.
נראה שהוא איבד את זה בשלב מסוים.
השכן הנפלא שלנו ירה בי.
למרבה המזל, הכדור עבר כשלושה מטרים ממני.
היו לי רק כוויות שטחיות על הפנים...
רק? -רק.
כן, הרגשנו חסרות אונים.
יצרנו קשר עם הטלוויזיה. שתי שכנות אחרות ואני.
החיות האלה יצאו משליטה? -הנחש של השכן השתחרר.
מצאנו אותו במרתף, כרוך סביב ידית של דלת.
בעלי אמר, "לעזאזל, זה נהיה מסוכן".
עשיתי את זה, התקשרתי למשטרה, כי חששתי לילד שלי.
המשטרה נכנסה ויצאה.
"אל תדאגי, הכול מסודר."
לשק גילה מי התקשר למשטרה.
הוא ירד למטה ואמר, "אם תתקשרי שוב למשטרה,
אעמיד אותך במקומך."
הוא שיתף פעולה עם המשטרה, שוטרים רבים ודאי הכירו אותו.
הוא חגג איתם.
אפילו באותה תקופה, כשקטרז'ינה נעלמה,
לשק בילה את ערב השנה החדשה ואת יום השנה החדשה עם שוטר מקרקוב.
שוטרים רבים, בכירים, היו חברים טובים שלו.
מר לשק ל' סיפר גם סיפורים
על כך שהזמין נערות צעירות למסיבות בביתו,
ואז מנע מהן לעזוב,
למשל, על ידי כריכת נחש סביב ידית הדלת.
שמעתי מנשים שהכירו את לשק ל' שהוא היה אלים,
ולפעמים היה מכה אותן.
משהו לא היה בסדר בראש הזה שלו.
אי אפשר לשלול שבשלב מסוים, הופיעה סטייה.
פשטתי עור של נחש, למה לא של בן אדם.
האם לשק יוכל לפשוט עור של בן אדם? אני חושב שכן.
גידלתי דגים, הייתי הולכת פעמיים בשבוע
לחנות החיות של לשק.
יום אחד נכנסתי, הסתובבתי וראיתי פנים של אישה,
מאחורי האקווריום.
השיער שלה פזור, קצת אדמדם.
לידה היה בחור שלא הכרתי.
האם היא הייתה דומה לה? בבקשה תסתכלי.
בהחלט. רק שהשיער שלה היה פזור.
היא הייתה שם בחנות. מאה אחוז.
מאה אחוז.
קשה לי לחבר בין פשיטת עור של נחש מת
למה שקרה לקשיה.
לא הייתה דרך לאשר את הקשר של לשק למקרה.
חיפשת בדירה שלו? -אני לא זוכר.
אני רואה את זה כאילו זה היה היום.
אבל התאריך... לא.
מתי החנות נסגרה?
כי אני לא זוכרת. - בשנת 8991.
שנת 8991...
לשק ל' בעצמו לא יוכל לעזור הרבה.
הוא מת ב-7002 לאחר תקופה של הפרעת שימוש חמורה באלכוהול.
הוא מטרה קלה כי הוא מת.
הוא לא יכול להגן על עצמו.
קל לנו להסיק דברים מסוימים עד שיפגעו בו.
אפשר להעלות תיאוריות על כך שלשק ל' הוא חשוד מתאים.
בגלל הדרך שבה החקירה התנהלה, לעולם לא נדע את האמת.
- בית המשפט לערעורים 4202.50.32 -
אני מרגיש, כבודו, כמו תובע.
עבור הערעור, הוא אכן כתב אישום שהוגש על ידי ההגנה
של המשטרה, התביעה ובית המשפט למקרה ראשון.
ואני אומר זאת באחריות מלאה,
ואציג את זה בפשטות, שאני מאשים את הישויות האלה,
לפחות, בהסטת מבט מהאמת.
אין אפילו ראיות נסיבתיות.
לא אעשה הצגות.
לא אצחק. לא אנסה להצחיק את בית המשפט.
כי זה לא המקרה.
אשאר רציני.
בניגוד להגנה.
כשהלכתי לאולם בית המשפט, לא יכולתי באמת לדעת
מה התביעה עומדת להמציא.
זה פסיפס
של ראיות מדומות וחסרות משמעות, של השערות.
יום אחד הוא הרג אותה בדירה, למוחרת הוא החזיק אותה במקום אחר.
מקום הימצאה אינו ידוע.
הוא בטח העביר אותה בין שני המקומות.
איך? כנראה על שלדת האופנוע שלו, כי הוא לא יודע לנהוג.
- זהירות! אזור מסוכן -
- יאנוש קוטילה -
התובע קרופינסקי הודיע לי בכתב
שעליי לפנות את כל החללים בחלקה שלי בבאליס.
לא הכרתי את רוברט בכלל.
הוא בא לכאן פעמיים עם אביו כדי לצבוע את החלונות שלי
ובפעם אחת עזר לשחזר את מסגרות החלונות.
יוזף ינצ'בסקי היה במשך תקופה מסוימת
מכר של אשתי, הלינה קוטילה.
במשך שנים הכרנו כמשוררים.
התיאוריה של התובע הייתה שרוברט ינצ'בסקי
אולי קיבל את המפתחות מאביו,
כי ליוזף היו המפתחות לחלקה הזאת,
כדי לבקר את הלינה בסופי שבוע,
ושהוא יוכל לבצע את הרצח הזה.
לכן התובע הרס את כל החלקה שלי.
כאן היה אגם.
כפי שאתם רואים, כולו חפור.
לכאורה, הוא היה אמור לחזור למצבו המקורי.
אני חושד שלא אקבל אגם חדש.
הוא אומר, "מצאנו". אני שואל, "מה?"
הם מרימים את הברזנט, הנה היא, החתול המתה שלי.
בוא, רודולף, אל תפחד.
בוא, חתול. אף אחד לא יפגע בך, בוא.
כתוצאה מפעולות המשטרה האלה,
התפשטה שמועה בכפר שמצאו 41 גופות,
שרציחות התרחשו כאן.
אז המוניטין שלי היה מרוסק לגמרי.
אני מודה בכנות שכעסתי עליו, ואני עדיין כועס.
כתבתי שיר לאדון תובע מסוים, פ.ק,
"הו, תמיס החדש, ללא כיסוי העיניים.
הרם את חרבך ושקול את מעשיו של זה וזה
והענש אותו בהתאם לחוק והצדק.
אמן."
- טיעוני הסיכום של בית המשפט לערעורים -
מספר הדברים שהתקבלו, למרות שהם לא היו צריכים להתקבל,
מוכיח את העובדה
שהכלל "גזר דין בכל מחיר" היה ברור מאוד כאן.
ההרשעה הזאת היא שתפסנו את העבריין.
אנחנו רק צריכים, כמו שהסנגור זנאמיק אמר,
לבצע את התיאטרליות.
כי זה היה תיאטרון, לא חקירה.
בתיאטרון הזה, לכל אחד יש תפקיד. בואו ניצמד לתפקידים האלה.
וכאן, כבודו, אני רוצה לפנות לתקשורת,
כדי שהתקשורת תדבק בתפקיד שלה.
במהלך משפט הערעורים, התובע קרופינסקי קם,
הצביע על מיכאיל, שישב לידי
ואמר, "זה לא כמו שזה נראה, מר פוג'ה."
אני יכול לומר למר פוג'ה, העיתונאי הנוכח כאן.
שאולי עשו עלינו מניפולציה, אני לא רוצה להיכנס לזה.
אבל זה היה, כבודו,
העלאת האישומים האלה, המניפולציה הזאת...
בניגוד לגוף הראיות,
שהיה אמור ליצור רושם של תובע אכזרי,
שוטר אכזר, של כוחות אכיפת חוק אכזריים.
ההגנה הקדישה תשומת לב רבה לבדיקת הפוליגרף,
ואמרה שהיא לא אמינה ולא צריכה להילקח בחשבון.
במצבים המלחיצים ביותר,
כי זה מלחיץ לכל אחד, להיעצר,
אתה לוקח אדם לבדיקת פוליגרף בערב.
מי מבצע את הבדיקה בשעה הזאת? מי?
אסור שבדיקות כאלה, כבודו,
מנקודת מבט אובייקטיבית לחלוטין, יקבלו אמינות כלשהי,
כי הדרך שבה הן בוצעו, מנקודת מבט מתודולוגית לחלוטין,
הייתה עלבון כללי.
הגיע הזמן לנאום הסיכום של התובע.
התובע קרופינסקי קם ואמר שהבדיקה בוצעה כראוי
ויש לו הוכחה לכך, כי הוא צילם את בדיקת הפוליגרף,
והוא הראה לנו קטע.
מה שראינו שם...
הסכמת להיבדק.
אמסור לך הצהרה שלפיה אתה מסכים
לענות רק על שאלות הקשורות לרצח של קטרז'ינה זוואדה.
השאלה השנייה היא, אם תסכים שנקליט ונצלם
את חילופי הדברים
כך שמאוחר יותר לא יהיה חשש, גם מהצד השני,
שהצעתי לך משהו, שהתייחסתי אלייך רע,
שסירבתי לתת לך הפסקה, הפסקת שירותים וכדומה?
הרגע הייתי בשירותים.
אנחנו עושים את זה, מצלמים, נכון? -תעשה מה שאתה רוצה.
ערב טוב. -ערב טוב.
בינקונסקי. -פוג'ה.
נפגשנו בקשר לתיק הזה, זוכר?
באמת? טוב, אולי.
אתה מחשיב את עצמך למומחה המוערך ביותר בפולין במכשיר הזה?
מזמנים אותי למקרים החמורים ביותר
שסוקרים בתקשורת הארצית.
האם זה נכון שיש להזהיר מראש את האדם שנבדק,
לא בזמן המבחן... שהשאלות הן "כן" או "לא"?
זה חלק מהטקטיקה של החוקרים, זו ההחלטה שלהם.
אבל בית המשפט העליון מייעץ נגד זה.
במקום לומר באופן עובדתי,
"אדוני, המבחן הזה הוא אופציונלי. האם אתה מסכים או לא?"
"אתה יכול לקטוע את המבחן בכל עת, אנא זכור,"
ככה מומחה מתקשר.
אתה סומך על כך שתצליח לרמות את המכשיר?
לא, אין לי מה להסתיר.
כי אם...
אני תמיד נותן הסבר נוסף לאנשים כאלה
שאם האמת שונה ממה שנאמר,
אני אומר, אם לומר זאת בשפה עממית, "אחי, לך הביתה,
אני אפגע בך מבחינת הניסיון.
אני אחשוף את זה באמצעות המבחן הזה."
אבל אין לך שום קשר לזה, אז אין לך ממה לפחד, נכון?
נכון? בסדר. -כן.
זו עצה או שזה לחץ לעשות את המבחן?
אתה רוצה לשים אותי בעמדת ההלקאה. -לא, אבל...
כאילו זו אשמתי שהוא התיישב, נתן לעצמו להיות...
התפקיד שלי הוא... הוא הסכים, הקריאו לו את זכויותיו.
מתי גילית שרוברט מקבל טיפול פסיכיאטרי,
שיש לו סכיזופרניה, ולכן הוא נוטל תרופות?
מתי... בהחלט לפני הבדיקה.
לפני? כי בראיונות, אתה אומר שמחלת נפש היא התווית נגד.
מחלת נפש.
מההערכה שקראתי,
אני לא יודע אם הרופאים אבחנו אצלו מחלת נפש.
הם אבחנו, סכיזופרניה. הוא אובחן ב-2991.
אני לא יודע אם היה כתוב... אם הוא...
אולי יש לו פגם פסיכולוגי כלשהו,
אבל הוא לא הוגדר ספציפית.
היית אמור לדעת אם מדובר במחלת נפש או בהפרעה קלה כלשהי.
אם היה קיים הביטוי "חולה נפש",
לא הייתי מבצע את הבדיקה.
זה אומר שהתובע הסתיר את העובדה הזאת מהמומחה?
המומחה כבר בדק אנשים אחרים שהופיעו בתיק הזה.
תריסר, אולי כמה עשרות.
כשבדקת את הבלש, זה שהאם שכרה,
התגלה ידע נסתר.
ואז בחנתם את מנהל בית הספר שרוברט למד בו,
והתברר שאולי הוא הסתיר משהו,
ואי אפשר לשלול את מעורבותו.
"יאצק... הסתיר ידע בנוגע
לנסיבות מסוימות של הרצח והאנשים שהיו מעורבים בו."
"זביגנייב... סביר מאוד להניח שהוא הסתיר ידע."
גם קונרד...
"ג'זגוז... הסתיר ידע, אי אפשר לשלול את מעורבותו."
לשק... כנ"ל.
מי שחצה את דרכו של מר בינקונסקי... הסתיר מידע.
אל תיבדק.
אם הגעתי למסקנות כאלה,
זה אומר שבמידה מסוימת, האנשים האלה,
בשלב מסוים של הפשע הזה,
אולי היה להם את המידע הזה, והם סירבו לחשוף אותו.
היו אינספור אנשים שהתעניינו במקרה הזה.
אדם אחד גונה על ידי עמיתיו.
לפי המידע, לחוקר הזה הייתה לכאורה,
בין אינספור פרטים חינוכיים, אצבע של אישה בצנצנת.
הוא מקבל זימון.
הוא מתקבל בברכה על ידי צוות התיקים הלא מפוענחים.
הוא מסכים לעבור בדיקת פוליגרף.
במעבדה שלו, יש לו דגימות רקמה רבות שמסבירות את המקור של כל אחת מהן.
עד מהרה הוכח שהאצבע בכלל לא הגיעה מאישה.
אתה זוכר את חוקר הרקמות מהאוניברסיטה היגלונית?
היה אחד שלא זוכר את הפנים. -בחנת גם אותו.
בהתבסס על בדיקות שיא של מתח,
האדם האמור חושש מחשיפת הידע שלו
בנוגע למעורבותו ברצח.
הוא מאבד כל קור רוח.
זה שבר אותו, פיזית ופסיכולוגית.
הוא לא יודע מה עומד לקרות או למה הוא הסתבך בתיק.
משרד התובע מבקש שהמשטרה תודיע לאוניברסיטה
שהאיש הזה היה במרכז תיק רצח מלפני שנים.
ב-8 בספטמבר 8102,
פחות מחודשיים וחצי לאחר שהצעדים האלה ננקטו,
האיש לא עמד בלחץ והתאבד.
התברר שהוא חף מפשע.
מי אמר? -התובע.
מכרים לשעבר השמיצו אותו
ולא היה לו שום קשר לתיק.
מה שעוד יותר מעניין, כל מה שקרה שישה חודשים לאחר מעצרו של רוברט.
כלומר, בזמן ששכנעו אותנו
שהתביעה הייתה בטוחה במאה אחוז שרוברט הוא הרוצח.
- בית המשפט לערעורים -
אני זוכר את הרגע הזה, ישבתי באולם בית המשפט,
וחיכיתי בציפייה לפסיקה.
בדיוק כשהתיק עמד להסתיים, הייתה תפנית נוספת.
בית המשפט החליט לפתוח מחדש את הליכי הערעור
על ידי ביצוע הליך נוסף, כלומר, שימוע ציבורי
של אנשים שעד כה היה להם סטטוס של עדים אנונימיים.
הראיות מעדים אנונימיים הן כל כך חשובות וקריטיות
שכל ספק, למעשה, יערער את פסק הדין כולו,
ויהיה צורך לחזור על המשפט כולו.
בשל רמת האנונימיות לא היה לנו מושג מה העדים העידו.
קיבלנו תמלילים שהיו נטולי תוכן, למעשה, לכל אורך המשפט.
שני עדים אנונימיים משמעותיים מאוד,
מספרים 8102.2 ו 8102.4.
התברר שהעדויות האנונימיות היו של שתי נשים
שהיו שכנות של רוברט.
הילד שלי חולה, אפשר להזדרז?
האם העדה מזהה את האישה שראתה עם הנאשם
באחת מהתמונות על לוחות התצוגה?
התקרבי, בבקשה.
זו היא.
את ערב הסתיו הזה ב-8991,
האם והבת יזכרו לנצח.
ביום הזה, שתיהן מיהרו לצאת
אל חדר המדרגות של בניין מגורים
שבו הן גרות, ושם, באותה קומה,
גרה דירה נוספת של רוברט ינצ'בסקי.
אדם מוזר, שנתפס כמסוכן.
שכניו מעולם לא ראו אותו עם אישה כלשהי.
האם והבת רואות שני אנשים עולים למעלה.
אחד מהם הוא הנאשם, רוברט ינצ'בסקי,
והשנייה אישה.
הברדס שלה היה מורם ושיער בלונדיני בלט החוצה, כמו כאן.
הייתי עדיין בבי"ס יסודי כשאימא ראתה את התמונה של האישה הזאת בטלוויזיה,
באיזו תוכנית על נעדרים.
גם לאישה בטלוויזיה היו פנים חיוורות ושיער בלונדיני.
פנים חיוורות. היא זוהתה על סמך זה.
זה דבר מפחיד, להיות חיוורת.
אנחנו מתמודדים עם עדה שהייתה בת שש או שבע בזמן האירוע.
זה לא פוסל, כמובן, את האפשרות
של זיכרון, אבל יש לגשת לזה בזהירות.
פשוט מאוד. כילדה, היה לי זיכרון טוב.
ו...
ואת זוכרת מה את ואימא שלך לבשתן
כשחלפתן על פני הנאשם במדרגות?
צריך להיות מודעים לעובדה שהזיכרון האנושי אינו מהימן.
הזיכרון האנושי הוא תהליך.
ובכל פעם שאני נזכר באירועים, אני יכול לשנות אותם קצת.
זה מיתוס שהזיכרון האנושי עובד כמו מצלמת וידאו,
ומצלם אותי ברגע זה ממש.
אמרת קודם שהיא גבוהה בחצי ראש מינצ'בסקי.
אמרתי את זה? -זה מופיע בפרוטוקול.
אולי מישהו עשה טעות.
העדה אווה... ביקרו אותה שוטרים.
הם באו "רק לקפה".
לדבר על רוברט, הרוצח. בלי דקויות.
האם הנשים הכירו את רוברט הרוצח. ואותה, הקורבן.
ככה מתנהלות חקירות במדינה הזאת?
לפני שאתה מתשאל עד לפרוטוקול, אתה שותה איתו קפה?
ומתדרך אותו על החקירה?
הבעיה בתיק אינה האם, למעשה,
הן זיהו את קטרז'ינה זוואדה בתמונות.
אלא שלפני התשאול,
הן השתתפו בשיחות עידוד מצד המשטרה,
וללא ספק הייתה להן אפשרות
להסתכל על תמונות של קטרז'ינה זוואדה, שפורסמו באופן נרחב בתקשורת.
אני לא יודעת אם זו האישה המסוימת הזו, אבל הוא היה עם אישה.
אני לא בטוחה.
משהו נאמר ונכתב, ויש בעיה.
הייתי במשמרת אבטחה במשך 42 שעות. אני עייפה.
העדה המעידה, אווה... פלטה,
"אני מצטערת שפגשתי את הנאשם על גרם המדרגות הזה,
כי לא הייתי צריכה לעבור את זה."
אין דיווח אמיתי יותר, אחד משכנע יותר
לגבי אמיתות העדות שלה.
אחת לא הייתה בטוחה,
מה שכבר אומר שהכול היה מוטל בספק.
השנייה הייתה בטוחה באופן לא פרופורציונלי.
היא אמרה, "כן, זה חייב להיות זה, נקודה."
ראיתי גם את צד הפנים שלה, וזה פשוט התאים לתמונה.
אני בטוחה שהוא שילב את זרועותיו איתה אז.
והוודאות הזו לא מרפה עד היום.
כמה פעמים עוד תשאל אותי את זה, כבודו?
העדות, כפי שבית המשפט יכול לראות,
בשום רמה של הערכה של העדות שלהן לא עומדות בבדיקה קפדנית.
במיוחד במקרים שבהם יש כל כך הרבה ספק,
יש להיזהר מאוד כדי לא להתאים
את פרשנות הראיות לתזה שהוצגה מראש.
היית פעם על גרם המדרגות עם בחורה?
כן. -כן? -כן.
אבל לא עם זו שבה אני חשוד ברצח.
כפי שנאמר מאוחר יותר על ידי עדים אנונימיים.
שני אנשים אמרו מאוחר יותר שהם ראו אותי, לכאורה, עם קטרז'ינה זוואדה.
עם מי היית על המדרגות?
הייתה מישהי מסוימת, אבל לא אכנס לפרטים כאן.
אם יתברר שרוברט אשם,
זו תהיה תבוסה מבחינתי.
כן.
תבוסה מקצועית,
כמטפל של מטופל שמכיר אותו.
כן, אבל לא הראשונה בחיי.
אם הוא עשה את זה, זה אומר שנתתי לעצמי ליפול בפח פעמיים.
זה יהיה סוף הקריירה שלי,
כי בשתי הפעמים טעיתי ולא הייתי מודע לכך.
הנאשם רשאי להמשיך.
כבודו, גם אני רוצה לומר משהו.
אפשר? כבודו. שמי רוברט ינצ'בסקי.
אני לא "העור". אני לא "החיה".
אני לא מפלצת. לא הרגתי אף אחד.
לא פגעתי באף אחד.
אני בן אדם ואזרח במדינה הזאת,
שכוחות אכיפת החוק מנסים, כבר כמעט רבע מאה,
להוכיח שהייתי מעורב בתיק רצח.
פניתי ישירות לבית המשפט,
כי זאת ההזדמנות האחרונה שלי להשיג צדק.
שוטרים אמרו לי במפורש שהם יודעים שאני הרוצח.
ככל שהכחשתי זאת יותר,
כך התעקש יותר הנציב מיכאליק שאני מתכחש לפשע.
אומר את האמת כל עוד אני חי.
לא הרגתי את קטרז'ינה זוואדה.
לא הרגתי, זה אומר שלא הרגתי.
בניגוד לתיאוריה של הנציב,
המילים "לא הרגתי" אינן עקבות לנשמה לאחר ביצוע פשע,
אלא מילות ייאוש.
למעשה, אני צורח, תאמינו לי, לא עשיתי את זה.
הייתי עצור במשך שבע שנים.
אלה היו שבע שנים של גיהינום.
בכל יום, אני מתעורר בתקווה שיגיע יום שבו הסיוט הזה יסתיים.
היום, גורלי מונח בידי כבוד השופט.
אני מבקש זיכוי.
אף פסק דין אחר במשפט הזה לא יהיה פסק דין צודק.
- פסק הדין של בית המשפט לערעורים -
...רחם עלינו, ועל העולם כולו.
על תשוקתו העצובה,
רחם עלינו, ועל העולם כולו.
בשל תשוקתו העצובה...
נמשיך כעת בהכרזת פסק הדין.
לפיכך, אני מבקש מכולם לקום.
פסק דין בשם רפובליקת פולין.
ב-13 באוקטובר 4202,
בית המשפט לערעורים בקרקוב, בהתאם לסעיף 414,
פסקה 1 של קוד ההליך הפלילי,
הקשור לסעיף 71, פסקה 1.1 של קוד ההליך הפלילי,
מזכה את הנאשם, רוברט ינצ'בסקי,
במעשה כפי שהואשם בכתב האישום.
פסיקה זו מחייבת מבחינה משפטית,
ופירוש הדבר שהנאשם הוא כעת אדם חופשי.
הרגשתי שבשבע השנים שבהן האמנתי בתיק,
שבהן לא נכנעתי, לעתים קרובות בניגוד לדעת הקהל,
למערכת, לבית המשפט.
הרגשתי שאחרי שבע השנים האלה, חוסר הצדק הזה הגיע לקיצו.
בית המשפט זיכה את רוברט ינצ'בסקי.
אתה מרגיש אשם על כך שהוא בילה את שבע השנים האלה בכלא?
אפשר להרגיש אשמה על יצירת תוכניות מרמזות,
אפשר לומר, בהשראת ההגנה.
אז תודה רבה.
זו לא מערכת רעה, אבל יש אנשים
שמסיבות שונות מתנהגים כפי שהם מתנהגים.
באופן כזה שהם גוזרים דין על מישהו בכל מחיר.
זה לא שהמשטרה תבוא לתפוס אותי, או כל אחד מאיתנו, ותגיד, אתה רוצח.
יש הרבה סיבות לכך שאנחנו לא קורבנות טובים.
קורבן טוב הוא אדם חסר הגנה.
בוקר טוב. -בוקר טוב.
רק תהדק את חגורת הבטיחות, בסדר? -כן. בטח.
איך אתה מרגיש, מר רוברט?
כבר עיכלת את זה? -כן.
בשבילנו, זה עדיין לא קרה.
אני מצטער... -לאט לאט.
למשוך את זה. -יש לנו זמן.
מצד אחד, הרגשתי בעור שלי שאתה תחזיק מעמד,
אבל באותו זמן, באופן פרדוקסלי, חששתי לך מאוד.
אני מודה לך על כך שאתה אדם הגון כל כך.
באמת.
הבטחתי וקיימתי. אמרתי שלא אעזוב אותך.
זוכר? -כן.
חזרתי על זה לעצמי פעמים רבות.
"אתה לא לבד. אני אמשוך אותך החוצה, רק תחזיק מעמד."
זה יישאר איתי עד הסוף, אני חושב.
אני זוכר שהגעתי למקום שבו קבענו פגישה עם אימא של רוברט.
אנחנו מודים לך מקרב לב. אנחנו משתחווים מעומק הלב.
אין צורך להודות לי.
תקשיבו, אתם תישארו כאן לרגע.
אני אטפל בעניינים הרשמיים, ואז נוכל לדבר בשקט.
חכו כאן רגע, בסדר? -כמובן.
חשבתי לעצמי אז שזה הדבר הכי יפה בעבודה הזאת.
לא רק שאתה עושה עבודה מעניינת,
עם החוק, עם סכסוכי בית משפט,
אבל, לעזאזל, אתה יכול גם לעשות קצת טוב.
כי שם היה טוב, פשוט היה.
המטרה הצנועה היא שרוברט ישרוד.
שרוברט יעמוד בהדרגה על רגליו.
כדי שהוא יראה קצת תקווה,
את האפשרות לקבל מחדש את התחושה שיש לו השפעה כלשהי על חייו.
תודה.
כל טוב. שמור על קשר.
אם מר מיכאליק מחפש עקבות לנשמה,
אני חושב שהחקירה הזאת,
הנזק שנגרם לרוברט, המעצר המיותר לשבע שנים,
כל זה השאיר עקבות בנשמה שלו.
עכשיו אנחנו יודעים מי לא עשה את זה,
אבל למעשה, אנחנו צריכים לדאוג יותר,
כי זה אומר שייתכן שהפושע עדיין מסתובב חופשי.
יש משהו שמציק לי כל הזמן,
והוא עלה בשלב מוקדם מאוד בחקירה,
מומחיות מפברואר 7002, על ידי המחלקה לרפואה משפטית
של האוניברסיטה היגלונית.
"קטרז'ינה ז' סבלה מטראומה מאסיבית, מרובת איברים,
בדומה לפגיעה ממכונית, או לנפילה מגובה רב."
בדצמבר 7991, קטרז'ינה עברה ניסיון התאבדות.
במשך יותר משעתיים, היא ישבה על סכר בדאבי,
שם נמצאו בשנה שלאחר מכן שרידיה,
וחשבה לקפוץ לוויסלה.
לכן אי אפשר לפסול את האפשרות שהפושע מצא את גופתה,
פשט את עורה והשליך את העור לוויסלה.
זאת הבעיה בתיק הזה.
בשל חומרת החקירה,
לעולם לא נדע מה קרה.
בנוסף, מתברר שאדם חף מפשע
הוטרד במשך 52 שנה.
אני לא מסכים עם גזר דין של מאסר עולם ללא הוכחה של אשמה.
אני חושב שכחברה, אנחנו לא צריכים לסבול את זה.
אנחנו לא צריכים לסבול את זה כעיתונאים.
בשביל זה אנחנו כאן. להשגיח על אלה שבעמדות כוח.
לא רק פוליטיקאים, אלא גם המשטרה והתובעים.
יש לי חלום לפגוש מישהי שנמצאת בנתיב חיי.
מישהי ש...
יכולה להכניס...
קרן שמש עם החיוך שלה.
שיהיה אכפת לי ממנה בכל נשימה שאנשום.
אני מתגעגע לשנים האלה עכשיו, ל-52 השנים האלה.
כי היו לי תוכניות לחיים. הייתי בן 53.
עכשיו אני בן 06. זאת אשמתי? אז מי אשם בזה?
- התובע קרופינסקי והבלש מיכאליק -
- סירבו להופיע בסדרה. -
- סך העלות הכלכלית של החקירה בת 52 השנים עדיין לא ידוע. -
תרגום: עידו ביטון Iyuno