Poklidný Krakov.
Ale jen na pohled,
protože najednou se různě po městě začínají objevovat
nebezpečné druhy exotických hadů.
A zničehonic se zjeví také herpetolog,
který si s nimi dokáže poradit.
Je jím Leszek L.
V Krakově to byl známý chovatel hadů.
Měl spoustu známých v řadách policistů,
a to i vysoce postavených.
Od vícero lidí jsem slyšela,
že Leszek L. hady nastražil sám a vzápětí volal policii.
Policisté, kteří hlášení přijali,
ho následně pověřili, aby nebezpečné plazy odstranil.
Takhle si Leszek L. jednoduše přivydělával.
Sám byl nebezpečný jak divoké zvíře.
VRAŽDA NA MÍRU
3. DÍL
Mně situace s Leszkem L. připadá velmi podezřelá.
Z pozorného čtení spisu plyne...
INVESTIGATIVNÍ NOVINÁŘ
... že totiž udal Roberta Janczewského dvakrát.
Jako by chtěl mít jistotu,
že se jím policie bude opravdu zabývat.
Proběhly určité úvahy o tom, proč Leszek tu informaci podal.
BÝVALÝ POLICISTA
Rozhodně nepůsobil jako zákonů dbalý člověk,
který by tak činil ze smyslu pro občanskou povinnost.
Dodnes netuším, proč Leszek kolegu udal.
NOVINÁŘKA
Vím, že mu dlužil peníze.
Dva a půl metru dlouhou krajtu tygrovitou
našla v lese cestou z nákupu paní Aleksandra Jałocha.
Ten had ležel tady.
Krajta ji velice vyděsila.
Lesíkem poblíž domu chodívají děti do školy.
Policisté na místo přivolali odborníka na plazy Leszka L.
Podle něj byl plaz apatický a prochladlý.
Za většího tepla by mohl být pro člověka nebezpečný.
Hadí uštknutí může vyústit dokonce v amputaci celé ruky.
Několikrát mě například volali k chřestýšům,
kteří se plazili u Barbakanu, další v budově soudu.
Na sídlišti se zase vyskytla kobra.
Lidi jsou nezodpovědní.
S Leszkem jsem se poznala ve večerní škole na ulici Lobzowska.
Měl vícero koníčků.
Zajímalo ho potápění, ale také plazi a herpetologie.
SOUSEDKA LESZKA L.
Znali jsme se dlouho, ale vztah se v jednu chvíli změnil,
protože jsem s ním začala pracovat.
Pořádal také besedy ve školách,
kdy dětem ukazoval plazy ze své sbírky.
Sám Leszek L. se vychloubal, že se mu podařilo převézt
pod trikem přes hranice nějaká exotická zvířata,
jakési volně žijící hady, a nikdo ho nechytil.
Dalo by se říct, že v letech 1981 až 1989 jsme se přátelili.
Respektive přátelství to bylo asi jen z mé strany.
Dělal jsem, co jsem mohl, hodně jsem mu vypomáhal.
Byli to spolužáci ještě z učiliště.
Byl pro Roberta takovým guru, byl o dost starší a silnější.
Měl úspěch u žen a tak.
ROBERTŮV OTEC, BÁSNÍK
Tedy možná ne úspěch, ale strašně flirtoval.
Leszek L. s Robertem zjevně zacházel jak s onucí.
Dalo by se říct jak se sluhou, který pro něj má dělat věci,
na něž sám nemá čas či náladu.
Chtěl mít svého člověka,
který by mu nosil laboratorní myši pro hady.
Řekl mi, že se naskytla práce u zvířat:
vyklízení a čištění klícek, dosypávání pilin.
Hodně to tam smrdělo, protože šlo o laboratorní zvířata.
KAMARÁD LESZKA L.
S Leszkem jsem se seznámil, myslím, v roce 1978.
Byl to potápěč, držel snad tři Guinnessovy světové rekordy.
Jezdil po celém světě
a doma často pořádal promítání diáků.
Oproti postkomunistické realitě jsem si připadal jako v jiném světě.
Leszek byl tehdy ohromně milý chlap.
Uměl opravdu krásně vyprávět o potápění.
SOUDCE KRAJSKÉHO SOUDU
Vlivem alkoholu se jeho chování bohužel úplně proměnilo.
Tak trochu jako doktor Jekyll a pan Hyde.
Dva různí lidé.
Naprosto odlišní, k nepoznání.
Když bezuzdně pil, byl nevyzpytatelný.
Jednou jsem u něj byl. Potáhl z cigarety
a pak si ji o mě tady típl.
Doprovodil to slovy: "Jseš tvrdej..." a nadávka.
To bylo před Vánoci 1993. Víckrát jsme se neviděli.
Uměl dost dobře zacházet s nožem.
Dokázal chirurgicky odpreparovat
kůži z těla zvířete.
Můžeme se domnívat, že by s chirurgickou přesností
dokázal odpreparovat i kůži z člověka.
Maciej Kleczek a přátelé. Srdečně vítejte! Teprve začínáme.
Kornet byl v pozdních devadesátkách místo,
kde nebyla nouze o dobrodružství.
KAMARÁD LESZKA L.
A k lidem, kteří za nimi často stáli, patřil právě Leszek.
"Pojď, ukážu ti něco zajímavýho, bydlím kousek odsud."
Když se nad tím teď zamýšlím, bylo to jak v nějakém hororu.
Svítila tam 15wattová žárovka, možná třicítka,
takže tam bylo docela přítmí.
Jednu celou stěnu pokrývaly kosti a kůže různých zvířat,
které nejspíš vyčinil sám Leszek.
Tyhle věci on uměl.
Vešli jsme do poslední místnosti: od podlahy po strop samá terária.
Vespod krokodýl, napravo kobra monoklová.
Nalevo byl chřestýš brazilský.
Úplně nahoře mamba černá.
Otevře jedno velké terárium.
A uvnitř vidím obrovského hada.
Krajtu, jak jsem zjistil později.
Měl krajtu mřížkovanou,
pojmenoval ji Kaśka.
Pak z jedné místnosti do druhé přeběhl krokodýl.
Tak si říkám, do prdele, co to má bejt?
Schoval se za pohovku a začal vrčet jako pes.
Byl asi takhle velký. Leszek ho v jeden moment chytil.
A pak jeho hlavu přistrčil k mojí.
Najednou cítím cvaknutí tlamy a z ruky mi teče krev.
Ten parchant mě kousl.
A on: "Prosím tě, se nic nestalo."
Pak ho zavřel a prý: "Ten šmejd tě fakt kousl."
Je to vidět.
Potom říká: "Radši si to nech pro sebe."
A pak, jako by se mu rozsvítilo:
"Stejně by ti nikdo nevěřil." A rozesmál se.
V jednu chvíli jako by mu ruplo v hlavě.
Náš báječný soused po mně vystřelil.
Bylo to naštěstí asi tři metry ode mě.
Měla jsem jen povrchové popáleniny na obličeji.
-Jen? -Jen.
Připadali jsme si bezmocní.
Spolu se dvěma sousedkami jsme se obrátily na televizi.
Začínají se ta zvířata vymykat kontrole?
Jeden had mu utekl.
Našli jsme ho ve sklepě omotaného kolem kliky.
Manžel říká: "Sakra, začíná to být nebezpečné."
SOUSEDKA LESZKA L.
Ano, zavolala jsem na policii. Bála jsem se o svoje dítě.
Policie přišla a odešla.
"Žádný strach, vyřešeno."
Leszek zjistil, kdo policii zavolal.
Sešel k nám a říká:
"Ještě jednou je zavoláte, a potom uvidíte."
On s policisty spolupracoval, takže ho nejspíš hodně z nich znalo.
Pořádal s nimi večírky.
Dokonce i v době, kdy se ztratila Katarzyna,
Leszek strávil Silvestra a Nový rok s jedním krakovským policistou.
A mezi vysoce postavenými měl spoustu dobrých přátel.
Pan Leszek L. také vyprávěl historky,
jak k sobě na večírky zval mladé holky,
kterým pak bránil v odchodu.
Například tím, že na kliku dveří namotal hada.
Ženy, které Leszka L. znaly, mi vyprávěly,
že byl násilnický a někdy je i bil.
Neměl to v hlavě v pořádku.
A nelze vyloučit, že v jisté chvíli se něco zvrhlo.
"Stáhl jsem z kůže hada, třeba zvládnu i člověka."
Dokázal by Leszek stáhnout člověka z kůže?
Podle mě ano.
Chovala jsem rybičky a často, dvakrát do týdne,
jsem chodila do Leszkova zverimexu.
Jednoho dne se tam rozhlížím
a za akvárii vidím ženskou tvář.
Měla rozpuštěné, narezlé vlasy.
Vedle stál chlap, kterého jsem neznala.
Nepodobala se ta žena...
téhleté? Podívejte se, prosím.
Ale jistě, jen ty vlasy měla rozpuštěné.
Byla v tom obchodě.
Na sto procent.
Je pro mě těžké propojit
stáhnutí kůže z mrtvého hada s tím, co se stalo Kaśce.
NOVINÁŘ
Potvrdit Leszkovo spojení s případem nebylo možné.
-Prohledali jste mu byt? -To si nepamatuju.
Vidím to, jako by to bylo dnes.
Ale datum... To ne.
Kdyže ten obchod zavřel?
-Protože já si to nepamatuju. -V roce 1998.
1998.
Samotný Leszek L. už nám moc nepomůže.
V roce 2007 v důsledku těžkého alkoholismu zemřel.
Je to další snadný cíl, protože už nežije.
Nemůže se bránit
a pro nás je snadné otočit něco v jeho neprospěch.
Daly by se rozvíjet teorie o tom, jak se Leszek L. na pachatele hodí.
Těžko říct. Vzhledem k tomu, jak probíhalo vyšetřování,
se to nikdy nedozvíme.
ODVOLACÍ SOUD
Pane předsedo, připadám si jako žalobce.
Odvolání je ale ve své podstatě obžaloba ze strany obhájce.
Obžaloba policie, státního zastupitelství
i prvoinstančního soudu.
S plnou odpovědností, a také to jasně prokážu,
tyto subjekty obviňuji
přinejmenším z přehlížení pravdy.
Nejedná se o proces založený na nepřímých důkazech,
protože ani ty neexistují.
Nebudu tady dělat divadlo.
STÁTNÍ ZÁSTUPCE
Nehodlám si nikoho dobírat ani se pokoušet rozesmát soud.
O to v tomto případu nejde.
Zachovám naprostou vážnost.
Na rozdíl od obhajoby.
OBHÁJCE
Kdykoli jsem vcházel do soudní síně,
netušil jsem, s čím zastupitelství přijde.
Je to taková mozaika
nesmyslných pseudodůkazů a domněnek.
Jednou ji podle prokuratury zabil v bytě,
podruhé držel na pozemku, který leží neznámo kde.
Navíc by ji mezi těmi dvěma místy musel převážet.
Jak by to dělal? Na rámu svého kola, protože neumí řídit.
POZOR! NEBEZPEČNÁ ZÓNA
BÁSNÍK, KAMARÁD JÓZEFA JANCZEWSKÉHO
Státní zástupce Krupiński mě písemně vyzval,
abych zpřístupnil všechny prostory na svém pozemku v Balicích.
Roberta jsem vůbec neznal. Dvakrát mi tu s tátou natírali mříže.
A jednou pomáhal s opalováním oken.
Za což dostal zaplaceno.
Józef Janczewski po jistou dobu
udržoval známost s mojí ženou Halinou Kutylou.
Léta jsme se znali jako básníci.
Teorie státního zástupce zněla,
že Robert Janczewski mohl mít klíče od otce.
Józef totiž klíče k pozemku měl,
aby tu mohl trávit víkendy s Halinou.
A že Robert mohl ten čin, tu vraždu spáchat.
Z toho důvodu mi prokurátor celý pozemek zdemoloval.
Tady bývalo jezírko.
Jak vidíte, celé rozkopané.
Měli vše uvést do původního stavu.
Pochybuju, že pan prokurátor nové jezírko zařídí.
Najednou říká: "Něco jsme našli." Já na to: "A co?"
Oni zvednou plachtu a pod ní moje mrtvá kočka.
Pojď, Rudolfe, neboj se.
Pojď sem, kočičko. Neboj, nikdo ti nic neudělá.
V důsledku těchhle policejních manévrů
se po vsi začaly šířit fámy,
že našli 14 těl a že u básníka se vraždí.
Takže moje pověst šla do kytek.
Upřímně přiznávám,
že jsem na něj byl hodně naštvaný a pořád jsem.
Napsal jsem jistému panu prokurátorovi P. K. básničku.
"Nová Temido, bez pásky na očích,
pozvedni meč, zvaž činy toho a toho
a ztrestej ho dle práva a spravedlnosti. Amen."
ODVOLACÍ SOUD ZÁVĚREČNÉ ŘEČI
Zjevnou zásadu "odsoudit za každou cenu"
v tomto případu nejlépe dokazuje,
co všechno se akceptovalo, přičemž se akceptovat nikdy nemělo.
Přesvědčení, že pachatele už jsme dopadli.
Teď je jen potřeba, jak zmínil pan Znamiec, udělat divadlo.
V podobě vyšetřování.
Protože tohle bylo opravdu divadlo, žádné vyšetřování.
I v divadle má každý svou roli, tak se jich držme.
ZMOCNĚNEC MATKY KATARZYNY ZOWADY
A dovolím si, pane předsedo, k témuž vyzvat i média.
Držte se své role.
Při odvolacím řízení státní zástupce Krupiński vstal,
prstem ukázal na Michala, který byl vedle mě,
a řekl: "Není to tak, jak si myslíte, pane Fujo."
Možná byl zde přítomný pan novinář Fuja zmanipulován.
Nevím, do toho se pouštět nechci.
Ale právě ono obviňování a manipulace,
které neodpovídaly důkazům, pane předsedo,
měly posloužit k tomu,
aby vytvořily zdání, že máme krutého žalobce,
krutého policistu,
kruté orgány činné v trestním řízení.
Obhajoba věnovala velkou pozornost testu na detektoru lži:
proč je nevěrohodný,
proč by se vůbec neměl brát v úvahu.
V té nejstresovější situaci,
neboť takovou situací je zatčení pro každého,
vystavíte člověka testu na detektoru lži. Večer.
Kdo v tu dobu test provádí?
Kdo?
Takovému testu, pane předsedo,
nelze z čistě objektivního hlediska přikládat žádnou váhu.
Způsob jeho provedení z ryze metodologického pohledu
odporoval veškerým pravidlům tohoto řemesla.
Nastal čas na závěrečnou řeč žalobce.
Prokurátor Krupiński vstal a prohlásil,
že test byl proveden správně a že na to má důkaz,
neboť ho celé nahrál. A pak nám pustil ukázku.
Co v ní jsme viděli...
S tímto testem jste souhlasil.
Za okamžik vám dám prohlášení, v němž vyjádříte souhlas s tím,
že budete odpovídat pouze na dotazy
týkající se vraždy Katarzyny Zowady.
Další otázka zní:
Souhlasíte s nahráváním tohoto rozhovoru na video,
aby později nevyvstaly žádné pochybnosti?
Že bych vás například k něčemu naváděl,
nevhodně jsem se k vám choval,
neumožnil vám přestávku či odchod na toaletu a tak podobně.
Na toaletě jsem zrovna byl.
-Začínáme, natáčíme. Ano? -Dělejte, co chcete.
Dobrý den.
-Michal Fuja. -Bienkunski.
Už jsme se kvůli tomuhle případu viděli, pamatujete?
Ano? Je to možné.
Považujete se za největšího odborníka na tenhle přístroj v zemi?
POLYGRAFISTA
Povolávají mě k nejzávažnějším případům,
kterým se věnují polská média.
Je pravda, že testovanou osobu je nutné upozornit dopředu,
nikoli až v průběhu testu,
že se na otázky odpovídá pouze "ano" nebo "ne"?
To záleží na vyšetřovateli, on volí taktiku.
Nejvyšší soud ale doporučuje tak nečinit.
Namísto co by věcně konstatoval,
že test je dobrovolný, zeptal se, jestli souhlasí,
a zdůraznil, že test lze kdykoli přerušit,
odborník komunikuje následovně.
Počítáte s tím, že ten přístroj přechytračíte?
Ne, nemám co skrývat.
Protože pokud...
Já těmhle lidem vždycky ještě vysvětluju,
že jestli je to jinak, než tvrdí...
Povím jim, familiérně: "Tak to se sbal a padej, chlape,
protože já tě potopím u soudu. Díky tomu testu to zjistím."
Ale vy s tím nemáte nic společného, takže se nemáte čeho obávat.
Nebo se pletu?
-Je to tak? -Ano.
Dobře.
Tohle je poučení? Nebo spíš nátlak, aby ten test podstoupil?
-Vy mě chcete postavit na pranýř. -Ne, ale...
Jako by byla moje vina, že se posadil a umožnil...
Moje role: souhlasil a vyslechl si, jaká má práva.
Kdy jste zjistil, že se Robert léčí na psychiatrii
a má schizofrenii, na kterou bere léky?
Kdy jsem se... Určitě před tím polygrafem.
Ještě před? V rozhovorech uvádíte,
že psychická nemoc toto testování kontraindikuje.
Psychická nemoc.
Z posudků, které jsem četl,
nevím, jestli u něj lékaři takovou nemoc diagnostikovali.
Schizofrenii. V roce 1992.
Nevím, že by se tam psalo...
Možná mohl mít nějakou psychickou poruchu,
ale nebyla tam konkrétně uvedena.
Musel jste přece vědět,
jestli jde o psychickou nemoc, nebo jen lehkou poruchu.
Kdyby tam bylo uvedeno "psychicky nemocen",
tak bych ten test nedělal.
Znamená to snad,
že žalobce před znalcem Robertovu nemoc zatajil?
Ten znalec už zpracovával posudky i na jiné osoby,
které v tom případu vystupovaly.
Desítku, možná pár desítek.
Když jste testoval detektiva, kterého si najala matka,
vyšlo najevo, že něco zatajuje.
Stejně tak když jste testoval ředitele školy,
kterou Robert navštěvoval.
Nedalo se vyloučit, že se na činu podílel.
"Jacek zatajuje především informace
související s určitými okolnostmi vraždy a s lidmi, kterých se týká.
U Zbigniewa je vysoká pravděpodobnost,
především že něco zatajuje.
Taktéž u Konrada.
Grzegorz něco zatajuje
a jeho podíl na trestném činu nelze vyloučit.
Leszek něco zatajuje."
Kdokoli s panem znalcem mluvil, něco zatajoval.
Raději ten test nepodstupujte.
Jestliže jsem k takovým závěrům dospěl,
znamená to, že tyto osoby
se dané informace mohly dozvědět v určité míře a v určité fázi činu
a odmítají je prozradit.
Podezřelých bylo v tomto případu bezpočet.
Jistého muže obvinili jeho vlastní kolegové.
Vědec měl mít podle toho hlášení
vedle jiných učebních vzorků naložený ženský prst.
Byl předvolán k výslechu.
Přivítali ho členové Akt X.
Souhlasí s testem na detektoru lži.
V laboratoři má hromadu vzorků tkáně
a osvětluje původ každého z nich.
Rychle se ukazuje, že ten prst ani nepochází od ženy.
Vzpomenete si na vědce z Jagellonské univerzity,
který se zabýval tkáněmi?
-Kdosi tam byl, tvář už si nevybavím. -I jeho jste testoval.
"Na základě testu vrcholového napětí lze dovozovat,
že zmíněná osoba má strach uvést informace
ohledně vlastní účasti na Katarzynině vraždě. "
Úplně ho to vyvedlo z míry.
Je zlomený psychicky i fyzicky.
Netuší, co přijde, ani jak se k tomu případu nachomýtl.
Státní zastupitelství požaduje, aby policie informovala univerzitu,
že tento člověk figuruje v případu vraždy,
jež se odehrála před mnoha lety.
Muž však 8. září 2018,
necelé dva a půl měsíce poté, co ho začali intenzivně vyšetřovat,
ten tlak nevydržel a spáchal sebevraždu.
Ukázalo se, že byl nevinen. Neměl s tím nic společného.
-Jak to můžeme vědět? -Potvrdil mi to žalobce.
Osočili ho bývalí kolegové, s případem neměl nic společného.
A ještě zajímavější je,
že to všechno se dělo půl roku po zatčení Roberta.
Tedy v době, kdy nás přesvědčovali,
že prokuratura si je 100% jistá, že vrahem je právě on.
ODVOLACÍ SOUD
Pamatuju si, jak jsme seděli v soudní síni
a s napětím čekali na vynesení rozsudku.
Už už měl být konec, a došlo k dalšímu zvratu.
Soud se rozhodl odvolací řízení znovu otevřít
za účelem dodatečného, veřejného slyšení svědků,
kteří do této doby vystupovali v případu anonymně.
Jejich svědectví je totiž tak důležité a zásadní,
že v případě pochybností by v zásadě podrylo rozsudek,
a celý soudní proces by se proto musel opakovat.
Anonymizace byla v takové míře,
že jsme ani nevěděli, co svědkové uvedli.
Dostali jsme záznam, jehož obsah vlastně nebyl patrný.
... dvou velmi významných svědků
vedených pod čísly 2.2018 a 4.2018.
Jak se ukázalo, šlo o Robertovy sousedky.
REKONSTRUKCE VÝPOVĚDI
Mám nemocné dítě, mohli bychom skončit rychle?
Poznává svědkyně na některé z fotografií ženu,
kterou viděla s obžalovaným?
Přistupte prosím blíž.
Tohle je ona.
Ten večer na konci podzimu 1998
si matka s dcerou budou pamatovat celý život.
Obě ve spěchu vcházejí na schodiště domu,
v němž bydlí a v němž jiný byt na stejném patře
obývá Robert Janczewski.
Podivín, považovaný za nebezpečného.
Doposud ho sousedé neviděli v doprovodu žádné dívky.
Matka s dcerou vidí jít nahoru dva lidi.
Jedním z nich je obžalovaný Robert Janczewski,
druhou nějaká dívka.
Měla na hlavě kapuci a z ní jí někde tady trčely blond vlasy.
Já byla ještě na základce. Máma pak viděla fotku té ženy
v nějakém televizním programu o pohřešovaných.
Ta žena z televize měla taky bledý obličej a blond vlasy.
Bledý obličej. Podle něj jsme ji identifikovali.
Mít bledou pleť je o strach.
Stojí před námi svědkyně, jíž v době činu bylo šest sedm let.
Což samozřejmě nevylučuje možnost,
že si vše pamatuje, ale musíme se mít na pozoru.
Je to prosté, jako dítě jsem měla dobrou paměť.
A...
pamatujete si, co jste s mámou měly oblečené,
když jste na schodišti obžalovaného potkaly?
Člověk si musí uvědomit, že lidská paměť je nespolehlivá.
Paměť je vlastně proces.
HELSINSKÁ NADACE PRO LIDSKÁ PRÁVA
Kdykoli na něco vzpomínám,
je možné, že události trochu upravuji.
Představa, že lidská paměť funguje jako kamera,
která mě právě teď natáčí, je nereálná.
Prve jste tvrdila, že jste o půl hlavy vyšší než Janczewski.
-To jsem řekla? -Stojí to v protokolu.
Tak se možná někdo spletl.
Za svědkyní Ewou jezdívali policisté na kafíčko.
Popovídat si o vrahu Robertovi. Zcela bez příkras.
Milé dámy, Robert je vrah, ona zavražděna.
Tak se dnes v téhle zemi provádí vyšetřování?
Než se svědek oficiálně vyslechne, chodí se k němu na kafíčko?
A vypráví se mu o tom, jak vyšetřování probíhá?
Potíž s tímto případem netkví v tom, zda svědkyně Katarzynu Zowadu
na fotkách skutečně rozpoznaly.
Ale v tom, že před oním výslechem
je policie slovně motivovala a bezpochyby měly možnost
vidět snímky Katarzyny Zowady hojně zveřejňované v médiích.
Nevím, jestli to byla přesně tahle žena,
ale s nějakou ženou rozhodně šel.
Nejsem si jistá.
Něco se řekne, něco zapíše, a je z toho problém.
Mám za sebou 24 hodin na ochrance.
Jsem unavená.
Vypovídající svědkyně Ewa vyhrkla:
"Lituji, že jsem obžalovaného na tom schodišti potkala,
teď bych byla tohohle všeho ušetřena."
V otázce pravdivosti jejího svědectví
není upřímnějšího či přesvědčivějšího výroku.
Jedna z nich si nebyla jistá, což už by znamenalo pochybnosti.
Druhá si zase byla nepřiměřeně jistá.
"Takhle to prostě bylo, tečka," vyjádřila se.
Viděla jsem taky její tvář, byla stejná jak na fotce.
Určitě do sebe byli zavěšení.
A o tom jste dodnes pevně přesvědčená?
Kolikrát se mě ještě zeptáte? Vážený pane předsedo.
Jak soud sám vidí, dle našeho názoru
výpověď svědkyň neobstojí v žádném bodě zkoumání.
Zejména v případech, kdy existují takto vážné pochybnosti,
je potřeba cíleně zamezovat tomu, aby byly důkazy interpretovány tak,
aby odpovídaly předem stanovené hypotéze.
Šel jste někdy po schodišti ve vašem domě s dívkou?
Ano.
-Ano? -Ano.
Ale ne s tou, z jejíž vraždy mě podezírají.
Anonymní svědci později tvrdili,
respektive dvě osoby uvedly, že mě údajně viděly s Katarzynou.
Tak s kým jste po tom schodišti šel?
Byla to jistá osoba, ale víc to tu rozebírat nebudu.
Kdyby se ukázalo, že je Robert vinen,
byla by to pro mě prohra.
PSYCHIATR A TERAPEUT
Ano.
Profesní prohra.
Coby terapeuta, který pacienta zná.
Ale nebyla by v mém životě první.
Jestli to udělal, znamenalo by to, že jsem se nechal napálit dvakrát.
Byl by to konec mé novinářské kariéry.
V obou případech bych se mýlil, a nevěděl bych o tom.
Slovo má obžalovaný.
Pane předsedo, také bych se prosím rád vyjádřil.
Mohu? Vážený pane předsedo.
Jmenuji se Robert Janczewski.
Nejsem "Kůže".
Nejsem bestie.
Nejsem monstrum.
Nikoho jsem nezabil.
Nikomu jsem neublížil.
Jsem člověk a občan této země,
jejíž orgány činné v trestním řízení se již téměř čtvrt století pokoušejí
prokázat mi účast na vraždě Katarzyny Zowady.
Obracím se přímo na soud,
protože toto je moje poslední naděje na spravedlnost.
Policisté mi otevřeně řekli, že vědí, že jsem ji zabil.
Čím zoufaleji jsem se bránil,
tím neústupněji komisař Michalec tvrdil, že ten zločin popírám.
Do konce života budu říkat pravdu.
Katarzynu Zowadu jsem nezabil.
"Nezabil" znamená "nezabil".
V rozporu s komisařovou teorií
to není stopa na duši po spáchaném zločinu,
ale slovo zoufalství.
V podstatě tady křičím: Věřte mi, že jsem to neudělal.
Sedm let jsem zavřený.
Sedm let v pekle.
Každé ráno se probouzím s nadějí,
že nastane den, kdy ta noční můra skončí.
Dnes má můj osud v rukou soud.
Žádám o zprošťující rozsudek.
Žádný jiný v tomto případu nebude spravedlivý.
ROZSUDEK ODVOLACÍHO SOUDU
... buď milosrdný k nám i k celému světu.
Pro Jeho bolestné utrpení
buď milosrdný k nám i k celému světu.
Pro Jeho bolestné utrpení...
Nyní přistoupíme k vynesení rozsudku.
Prosím všechny, aby povstali.
Rozsudek jménem republiky.
Dne 31. října 2024
Odvolací soud v Krakově v souladu s článkem 414
odstavec 1 trestního řádu
a podle článku 17 odstavec 1 bod 1 trestního řádu
zprošťuje obžalovaného Roberta Janczewského
obvinění z činu uvedeného v obžalobě.
Rozsudek je pravomocný.
Od tohoto okamžiku je obžalovaný svobodný.
Po sedmi letech, kdy jsem v ten případ věřil
a nevzdával ho, často vzdor veřejnému mínění,
systému i soudu...
Po těch sedmi letech jsem cítil, že nespravedlnost je u konce.
Soud pravomocně osvobodil Roberta Janczewského
po sedmi letech vězení.
Cítíte vinu za to,
že tu dobu strávil ve vězení obviněný neprávem?
Můžete cítit vinu za výrobu sugestivních pořadů,
dalo by se říct inspirovaných obhajobou.
Děkuji vám.
Systém není špatný, akorát v něm jsou lidé,
kteří z různých důvodů činí, jak činí.
Například tak, aby někoho za každou cenu odsoudili.
Člověku se běžně nestane,
že přijde policie a řekne: "Vy jste vrah."
Existuje spousta důvodů, proč většina z nás není vhodná oběť.
Ta se totiž neumí bránit.
Dobrý den.
-Jen si prosím zapněte pás. -Ano, jistě.
Jak se cítíte, Roberte?
-Už vám došlo, co se stalo? -Ano.
Nám ještě pořádně ne.
-Omlouvám se, mně to... -V klidu, když tak pomůžeme.
-Musím ho natáhnout. -Máme čas.
Na jednu stranu jsem cítil v kostech, že to vydržíte,
ale na druhou jsem se o vás opravdu bál.
Děkuju vám, že jste tak slušný člověk.
Opravdu.
Dal jsem vám slib a ten jsem dodržel: Za všech okolností budu stát při vás.
-Pamatujete? -Ano.
Stokrát jsem si to opakoval.
"Nejste sám."
-"Dostanu vás z toho, ale vydržte." -Tak.
Na tohle nejspíš nezapomenu do konce svých dní.
Přijeli jsme na místo,
kde jsme měli domluvený sraz s Robertovou mámou.
Děkujeme z celého srdce a hluboce se vám klaníme.
Nemusíte mi děkovat.
Chvilku tu na mě počkejte.
Vyřídím formality a pak si v klidu popovídáme nahoře.
-Chviličku vydržte. -Samozřejmě.
Tehdy jsem si pomyslel,
že to je na té práci vlastně nejkrásnější.
Nejenže je zajímavá,
právo, soudní spory,
ale že...
že sakra po sobě zanechám cosi dobrého.
Protože to v tom bylo. Jednoduše tam bylo dobro.
Skromný cíl zní, aby Robert přežil a postavil se na vlastní nohy.
Aby spatřil nějakou naději
a snad znovu nabyl povědomí, že svůj život může ovlivnit.
Děkuji.
Přeji vše dobré. Kontakt na mě máte.
Jestli pan Michalec hledá stopy na duši,
pak celé tohle dění,
to, jak Robertovi ublížili, zbytečných sedm let za mřížemi...
To všechno na jeho duši stopy zanechalo. Nesmazatelné.
Teď sice víme, kdo to neudělal,
ale měli bychom mít o to větší starost,
protože to znamená,
že pachatel možná celou dobu běhá po svobodě.
Celou dobu mi v hlavě leží jedna věc,
objevila se v případu velmi záhy.
V únoru 2007 vypracovala katedra soudního lékařství
Jagellonské univerzity znalecký posudek.
"Katarzyna Z. utrpěla rozsáhlé poranění orgánů,
které odpovídá nárazu auta či pádu z velké výšky."
V prosinci 1997 Katarzyna přemýšlela o sebevraždě.
Dvě hodiny seděla na dąbijské hrázi,
u níž se o rok později našly její ostatky,
a zvažovala, že skočí do Visly.
Takže nelze vyloučit, že pachatel její tělo našel,
stáhl z něj kůži a tu potom odhodil do řeky.
Přesně tohle je ten problém.
Vyšetřovali ten případ tak mizerně,
že se už nikdy nedozvíme, co se vlastně stalo.
Navíc se ukázalo, že 25 let obtěžovali nevinného člověka.
Nesouhlasím s vynesením doživotního rozsudku v případu,
kdy neexistuje jediný důkaz viny.
Jako společnost bychom to neměli dopustit.
Neměli bychom to dopustit jako novináři.
Jsme tu od toho, abychom dohlíželi na mocné.
Nejen na politiky, ale i na policisty a státní zástupce.
Sním o tom,
že mi někdo vstoupí do života.
Osoba...
která by do něj dokázala...
vnést svým úsměvem paprsek slunce.
Za to bych se o ni staral s každým svým nádechem.
Těch 25 let mi teď chybí.
Měl jsem nějaké plány, bylo mi 35.
A teď je mi šedesát. Je to snad má vina?
A čí teda?
STÁTNÍ ZÁSTUPCE KRUPIŃSKI A VYŠETŘOVATEL MICHALEC
V TOMTO DOKUMENTU ODMÍTLI VYSTOUPIT.
CELKOVÉ VÝDAJE NA 25LETÉ VYŠETŘOVÁNÍ NEJSOU ZNÁMY.
České titulky Klára Míčková Iyuno 2026