Краков е спокоен. Така изглеждаше, докато в различни части на града
не започнаха да се появяват опасни видове екзотични змии.
И изневиделица се намери и експерт по влечугите, способен да се справи.
Това беше Лешек Л.
Той беше известен в Краков като развъдчик на влечуги,
имаше много познати сред полицаите, и високопоставени също.
От много хора съм чувала, че Лешек сам подхвърля змиите,
след което се обажда в полицията.
А полицаите, които приемали сигнала,
после му поръчвали да прибере опасните гадини.
Така Лешек просто припечелвал допълнително.
Той самият беше опасен като диво животно.
УБИЕЦ ПО МЯРКА
Трета част
За мен това е много подозрително - цялата ситуация с Лешек Л.
Ако прочетеш внимателно делото, се вижда, че Лешек Л. двукратно
е пускал доноси срещу Роберт Янчевски,
сякаш е искал да е сигурен, че полицията ще се заеме с него.
Имаше някои опасения защо именно Лешек предава тази информация,
защото той далеч не беше съвестен гражданин,
който го прави, за да изпълни гражданския си дълг.
И до днес не знам защо Лешек е докладвал колегата си.
Знам, че му е дължал пари.
Този 2,5-метров тигров питон намира
е намерен от г-жа Александра Ялоха в гората близо до дома й.
Тя се връщала от пазар. - На това място забелязах змията.
Много се уплашила, защото децата често минават оттам за училище.
Полицаите повикали на място г-н Л., местен специалист по влечугите.
Г-н Лешек казва, че влечугото било апатично и измръзнало.
При по-топли условия би могло да е опасно за човека.
Ухапване от змия може да доведе и до ампутация на ръката.
Имал съм няколко интервенции, свързани с гърмящи змии,
които пълзяха в Краков край Барбакан и край съда.
В един от кварталите на града се появи кобра.
Хората са безотговорни.
Запознах се с Лешек във вечерното училище на ул. "Лобзовска".
Имаше различни хобита. Занимаваше се с гмуркане,
както и с влечуги и херпетология.
Познанството ни беше от по-дълго време, но се разви -
в даден момент започнах и да работя с него.
Той организираше обиколки из училищата,
по време на които показваше на децата влечуги от колекцията си.
Лешек сам им се хвалеше, че успял да вкара нелегално през границата
под ризата си някакви екзотични животни, диви влечуги -
и никой не го хванал.
Може да се каже, че в периода 1981-1989 г. се бяхме сприятелили.
Приятелството вероятно е било само от моя страна,
защото правех каквото можех, за да му помагам в много неща.
Те бяха приятели още от техникума.
Той беше като гуру за Роберт. Беше доста по-голям, по-силен,
имаше успех сред жените и т.н.
Може би не чак успех, но беше ужасен сваляч.
Лешек Л. явно се е отнасял към Роберт малко високомерно,
като към слуга, който трябва да върши вместо него разни неща,
за които няма време или желание.
Искаше да има свой човек, който да му носи
лабораторни мишки за влечугите му.
Каза ми, че има такава работа в лабораторната менажерия,
свързана с опразването на клетките,
посипване с нови трици, миене.
Всичко там смърдеше, това бяха лабораторни животни.
С Лешек се запознахме през 1978 г. или там някъде.
Той беше гмуркач, имаше трикратен рекорд го гмуркане в "Гинес".
Организираше у тях прожекции на диапозитиви, обикаляше света.
В посткомунистическата среда се чувствах като на друга планета.
Тогава Лешек беше изключително симпатичен тип.
Умееше да разказва много красиво за тези гмуркания.
Уви, под въздействието на алкохола променяше напълно поведението си.
Малко като д-р Джекил и г-н Хайд.
Две съвсем различни личности,
напълно различни, не можеш да го познаеш.
Беше непредсказуем по време на алкохолен запой.
Бях веднъж у тях. Той дръпна от цигарата си -
и изведнъж ми я хакна ето тук, да го кажа по-жаргонно.
И ми казва: "Ти си кораво коп..."
Това беше преди празниците преди Рождество Христово 1993 г.
Това ни беше виждането.
Той имаше доста сръчни ръце, добре си служеше с нож.
Успяваше с хирургична точност да смъкне кожата на животните.
Може да се предположи, че би могъл да одере
и човек със същата хирургична точност.
Добре дошли при "Мачей Клечек и приятели", това е само началото!
През втората половина на 90-те "Корнет" беше място,
което отваряше широко врати за приключения.
Един от тези, които бяха причина за много интересни случки, бе Лешек.
"Ела, ще ти покажа вкъщи нещо интересно, живея наблизо."
Там цареше една атмосфера като във филм на ужасите.
Свети някаква крушка 15 или 30 вата, създава един особен полумрак -
и цяла стена животински кости и кожи,
които вероятно Лешек сам е обработвал.
Той притежаваше такива умения.
Като влязохме в последната стая, имаше терариум от горе до долу.
С крокодил отдолу, непалска кобра от дясната страна.
От лявата имаше бразилска гърмяща змия.
А най-отгоре имаше черна мамба.
Той отвори един голям терариум.
Гледам вътре - една огромна змия.
По-късно разбрах, че била питон.
Имаше кралски питон,
името му беше Кашка.
Гледам - от едната стая в другата тича крокодил и се крие под дивана.
Казах си, мамка му, каква е тази работа тук?!
Скри се под дивана и започна да ръмжи оттам като зло куче.
Ето толкова голям. По едно време Лешек го взе на ръце
и пъхна главата на крокодила под моята глава.
И изведнъж хряс! Захапа ми рамото. Почувствах, че ми тече кръв.
Наръфа ме! А Лешек казва: "Е, не се прави, нищо ти няма".
Прибра крокодила и дойде пак: "Мамка му, наистина те е ухапал!"
Ето, вижда се.
И после той ми каза: "Виж, Майкъл, по-добре не казвай на никого".
И добави: "И без това никой няма да ти повярва". И се разсмя.
Изглежда в даден момент е загубил контрол над някои неща.
Разговори с продължение
Прекрасният ни съсед стреля по мен.
За щастие, бях на около три метра,
затова само повърхностно ми изгори лицето...
Само? - Само.
Чувствахме се съвсем безсилни.
Обадихме се на вашето предаване, тогава бях с още две съседки.
Животните остават ли извън контрол? - Змията на съседа избяга навън.
Намерихме я в мазето, увита около дръжката на вратата.
Мъжът ми каза: "По дяволите, започва да става опасно".
Направих го. Обадих се в полицията, защото се боях за детето.
Полицията влезе и излезе.
"Не се тревожете, госпожо, всичко е уредено."
Лешек разбра кой е звънял в полицията.
Слезе у нас и рече: "Ако звъннете пак в полицията, отивате на топло".
Той сътрудничеше на полицията и вероятно познаваше много полицаи.
Ходеше по купони с тях.
Дори по времето, когато Катажина изчезна,
Лешек беше празнувал Нова година с един краковски полицай.
Много високопоставени полицаи му бяха много добри приятели.
Г-н Лешек Л. разказваше истории
как канел на купони у тях разни млади момичета,
а после им отнемал възможността да си тръгнат оттам,
например като омотавал някоя змия на дръжката на вратата.
Слушала съм от жени, които познаваха Лешек Л.,
че се е държал агресивно, че се е случвало да ги бие.
Нещо не беше наред в главата му.
И не е изключено в даден момент да се е появила девиацията
"драл съм змия, мога да одера и човек".
Дали Лешек би могъл да одере човек?
Мисля, че би могъл.
Гледах рибки и ходех често - два пъти седмично,
до зоомагазина на Лешек.
Един ден влизам, обръщам се -
и зад аквариумите виждам лице... на жена.
С разпуснати коси, червеникави.
И до нея още някакъв тип, когото не познавах.
Онази жена приличаше ли на това лице? Погледнете, моля.
Разбира се, да. Само че беше с разпуснати коси.
Беше там в магазина.
Сто процента.
Сто процента!
Трудно ми е да свържа одирането на мъртва змия
с това, което се случи с Кашка.
По никакъв начин не бе потвърдена връзката на Лешек със случая.
А претърсвахте ли жилището му? - Не помня.
Виждам го, като че ли е днес. Виждам го като днес.
Но датата - не.
До коя година казахте, че е работил магазинът му?
Защото аз не помня. - До 1998 г.
До 1998 година...
Самият Лешек Л. вече не може да ни помогне.
Той почина праз 2007 г. след тежък алкохолизъм.
Лешек Л. е поредната лесна мишена - мъртъв е. Не може да се защити,
лесно ни е да изопачим някои неща в негов ущърб.
Може да развиваме всякакви теории дали Лешек Л. не е извършителят.
Трудно е да се каже. Заради начина на разследване
никога няма да разберем.
Апелативен съд 23 май 2024 г.
Почувствах се като обвинител, г-н съдия.
Защото по същество обжалването е обвинителен акт,
подаден от защитата
против полицията, прокуратурата
и съда на първа инстанция.
И казвам с цялата си отговорност,
което ще проличи от изложението ми, че обвинявам тези институции.
Най-малкото в това, че са отвърнали очи от истината.
Това не е изцяло косвен процес - няма дори косвени доказателства.
Аз няма да разигравам театър.
Няма да се надсмивам.
Няма да се опитвам да разсмея почитаемия съд.
Защото случаят не е такъв.
Ще остана напълно сериозен на процеса.
За разлика от защитата.
Когато отивах в съдебната зала, никога не знаех докрай
какво ще й хрумне на прокуратурата точно днес, каква идея ще й дойде.
Това е някаква мозайка от нищо незначещи псевдодоказателства,
от някакви догадки...
Според прокуратурата веднъж я убива в жилището,
веднъж я държи на парцела. Само че не се знае къде е този парцел.
Нали трябва някак да я е прекарал между жилището и парцела?
Как? На рамата на велосипеда си, защото той не умее да шофира.
Внимание! Опасна зона!
Януш Кутила Познат на Юзеф Янчевски, поет
Бях уведомен писмено от прокурор Крупински,
че трябва да осигуря достъп до всички помещения
на парцела си в Балице.
Изобщо не познавам Роберт. Два пъти идва с баща си
да ми боядисват решетките и веднъж ми помогна за прозорците.
Платих си, разбира се.
Юзеф Янчевски известно време поддържаше познанство
със съпругата ми Халина Кутила.
От много години се познавахме като поети.
Теорията на прокурора беше,
че Роберт Янчевски може да е взел ключове за къщичката от баща си,
защото Юзеф имаше ключове от нея,
за да прекарва тук уикендите с Халина -
и така е имал възможност да извърши убийството.
Затова прокурорът ми разруши целия имот.
Тук имаше езерце.
Както виждате, всичко е прекопано, разкопано...
Уж трябваше да се възстанови в предишния си вид, но подозирам,
че г-н прокурорът няма да ми направи ново езерце.
И казва: "Намерихме го!" Питам: "Какво намерихте?"
Отварят чувала, а там - трупът на моята котка.
Ела, Рудолф, не се бой, ела!
Ела, писи-писи! Не бой се, никой нищо няма да ти направи.
В резултат на полицейските действия на село тръгна слух,
че са намерили 14 трупа, че при поета стават убийства...
Реномето ми беше абсолютно опетнено.
Искрено си признавам, бях му бесен, и до днес съм.
Написах стихотворение за един прокурор с инициали П.К.
"Нова Темидо без превръзка на очите,
вдигни меча и претегли делата на този или онзи,
и го накажи според правото и справедливостта. Амин."
Апелативен съд Заключителни речи
Това, че бяха приети толкова неща,
макар да не трябваше да бъдат приемани,
е най-доброто доказателство,
че максимата "присъда на всяка цена" беше съвсем очевидна.
Тази убеденост, че вече имаме извършител.
И ние трябва само, както каза адвокат Знамец, да изиграем театър
под формата на процес.
Защото това беше театър, а не процес.
В този театър всеки има своя роля. Да се придържаме към ролите си.
Г-н съдия, тук апелирам и към медиите.
Нека медиите също да се придържат към своята роля.
По време на апелативния процес прокурор Крупински стана
и посочи с пръст Михал, който седеше тогава до мен,
и каза: "Не е така, както ви се струва, г-н Фуя".
Мога да кажа на тук присъстващия редактор Фуя,
че може да е бил манипулиран - не знам.
Не искам да задълбавам в това.
Но именно това, г-н съдия,
повдигането на тези твърдения, на тези манипулации,
противоречащи на доказателствения материал,
трябваше да създаде впечатление за един жесток прокурор,
за жесток полицай,
за жестоки правоохранителни органи.
В заключителната реч защитата отдели голямо внимание
на полиграфския тест - защо е ненадежден,
защо не трябва да се взема под внимание.
В условията на изключителен стрес -
защото за всекиго ще е стрес да го арестуват,
подлагат човека на тест с детектор на лъжата. Вечерта.
Кой прави изследвания по това време?
Кой?
Не може, г-н съдия,
на такива изследвания, от най-обективна гледна точка,
да се придава някаква тежест, защото начинът на провеждането им
чисто методологично е против всички правила на изкуството.
Дойде ред за заключителната реч на прокурора.
Прокурор Крупински стана и каза, че с изследването всичко е наред,
и той има доказателство за това, защото е записал полиграфичния тест.
И пусна откъс от изследването.
И това, което видяхме там...
Вие се съгласихте на това изследване.
След малко ще ви връча документа, че сте се съгласили на този тест
само и единствено по въпроса за убийството на Катажина Зовада.
Имам и втори въпрос - дали сте съгласен този разговор
да бъде записан с видеокамера,
за да няма съмнения от друга страна,
че съм ви внушавал нещо, че съм се отнесъл зле с вас,
че не съм ви дал време за почивка, за тоалетна и т.н.
Не, ходих до тоалетната преди малко.
Правим го и го снимаме, така ли? - Правете каквото искате.
Добър ден. - Добър ден.
Бенкунски. - Михал Фуя.
Вече се познаваме покрай случая. Не знам дали помните...
Така ли? Възможно е.
Чувствате ли се като най-известния съдебен експерт
в работата с полиграф в Полша?
Викат ме за най-важните дела,
отразявани от медиите в страната.
Вярно ли е, че изследваното лице трябва да бъде предупредено
по-рано, а не по време на теста, че се отговаря с "да" или "не"?
Зависи от тактиката на следователя. Той решава това.
Но Върховният съд е против да се прави така.
Вместо делово да му каже:
"Господине, тестът е доброволен. Съгласен ли сте, или не?
Можете във всеки един момент да го прекъснете, не забравяйте",
експертът комуникира по следния начин...
Разчиташ ли, че ще ти се удаде да измамиш съоръжението?
Не, нямам какво да крия.
Защото ако има...
Аз винаги обяснявам допълнително на такива лица,
че ако нещата не стоят както те казват...
Казвам им: "Човече, върви си,
защото ще ти навредя в този процес.
Защото ще те разкрия по време на изследването".
Но вие нямате нищо общо с това и няма от какво да се боите, нали?
Прав ли съм? - Да.
Добре.
Това съвет ли е, или е натиск да се подложи на теста?
Искате да ме изправите на позорния стълб!
Аз ли съм виновен, че той е седнал да се подложи на теста?
Моята роля е... Той се съгласи, чу какви права има.
А кога точно разбрахте, че Роберт е на психиатрично лечение,
болен е от шизофрения и взема лекарства за това?
Кога точно... Със сигурност преди изследването.
Преди? В интервюта казвате, че психичното заболяване
е противопоказано за тези тестове. - Психичното заболяване. Психичното.
От експертните оценки, които четох, не знам дали
лекарската комисия е установила при него психично заболяване.
Шизофрения, диагностицирана през 1992 г.
Не знам дали там пишеше, че той е...
... че може да има някакъв дефект от психично естество,
но това не беше конкретно дефинирано.
Трябвало е да знаете дали това е психична болест,
или е леко разстройство. - Ако там го имаше термина
"психично болен", аз нямаше да го подложа на това изследване.
Значи ли това, че прокурорът е скрил от експерта болестта на Роберт?
Експертът по-рано вече е оценявал други лица по това дело.
Дузина, ако не и повече.
Когато сте изследвали детектива, нает от майката,
там също са излезли укрити знания.
После сте изследвали директора на училището, където е учил Роберт,
и също е излязло, че може би крие нещо, което знае.
Не може да се изключи участието му в убийството.
Яцек... укрива знания преди всичко за обстоятелства
около убийството на Катажина Зовада и лица, свързани с това.
При Збигнев... е висока вероятността да укрива знания.
Конрад... също. Гжегож... укрива знания и не може да се изключи
участието му в престъплението. Лешек... укрива знания.
Всеки попаднал на тест при Бенкунски е укривал знания.
Не ви съветвам да се изследвате.
И щом съм дал такива заключения,
това значи, че тези лица в някакъв период,
на някакъв етап от престъплението,
са можели да добият такива знания и не искат да ги споделят.
Заподозрените хора по този процес са безчет.
Имаме историята на човек, обвинен от собствените си колеги.
Според този донос въпросният учен е притежавал
сред личните си учебни материали буркан с женски пръст.
Той получава призовка за разпит.
Там го посреща екип на "Архив Х".
Трябвало да се подложи на детектор на лъжата, той се съгласява.
В лабораторията си той има тонове тъкани
и обяснява произхода на всяка от тях.
Бързо се доказва, че този пръст дори не е принадлежал на жена.
Помните ли университетския учен, който се е занимавал с тъкани?
Имаше някакъв, но не го помня. - Изследвали сте и него.
"От тестовете на пиковото напрежение
може да се заключи, че въпросният се бои от разкриване на знанията му
относно неговото участие в убийството на Катажина.
Той напълно губи здравия си разум, сломен е физически и психически.
Не знае какво ще последва, не знае защо е въвлечен в случая.
Прокуратурата нарежда на полицията да информира Ягелонския университет,
че въпросният човек
стои в центъра на процес за убийство от преди години.
На 8 септември 2018 г. -
почти два месеца и половина след интензивните действия срещу него -
този мъж не издържа на натиска и се самоубива.
Човекът се е оказал невинен, без никаква връзка със случая.
Откъде знаем, че е невинен? - Прокурорът потвърди.
Бил е оклеветен от свои познати
и не е имал никаква връзка със случая.
Още по-интересно е, че всичко това се случва
половин година след ареста на Роберт - когато ни уверяваха,
че прокуратурата е 100 процента сигурна,
че Роберт е убиецът на Катажина.
Апелативен съд 27 юни 2024 г.
Помня момента, когато седяхме в залата,
всички съсредоточено чакахме каква ще бъде присъдата.
И на самия финал настъпи поредният обрат на делото.
Съдът реши да възобнови производството по обжалването
посредством допълнителни действия под формата на публично изслушване
на свидетели, притежаващи до момента анонимен статут.
Понеже доказателствата на анонимните свидетели
са толкова важни и толкова ключови,
че и най-малкото съмнение би подкопало цялата присъда
и би трябвало целият процес да се проведе наново.
Анонимността беше такава, че всъщност не знаехме
какво са казали свидетелите.
Получавахме протоколи без описано съдържание, в целия им обем.
Двама много важни свидетели
с номера 2.2018 и 4.2018.
И се оказа, че анонимните свидетели са две жени,
които са били съседки на Роберт.
Реконструкция на показанията на анонимните свидетели
Детето ми е болно, може ли да свършим бързо?
Свидетелката разпознава ли на някоя от снимките жената,
която е видяла в компанията на обвиняемия?
Моля, приближете се.
Ето тази е.
Тази вечер от късната есен на 1998 г.
ще остане завинаги в спомените на майката и дъщерята.
В този ден двете излизат забързани на стълбището на блока,
в който живеят и в който на същия етаж
е жилището на съседа им Роберт Янчевски -
странен мъж, смятан за опасен,
мъж, когото досега никой съсед не е виждал с момиче.
Майката и дъщерята виждат двама души да се качват нагоре.
Единият от тях е обвиняемият Роберт Янчевски,
а другият е млада жена.
Тя беше с качулка и под нея се подаваха руси коси.
Аз бях още в основното училище. Мама видя жената по телевизията
в някакво предаване за изчезнали хора.
И тази жена от телевизията също беше с бледо лице и руси коси.
Бледо лице. На основата на бледото лице сте я разпознали?
Ужасно нещо е да си с по-блед тен. Имаме работа със свидетелка,
която по време на събитията е била на 6-7 г.
Разбира се, това не изключва възможността да е запомнила,
но трябва да се подходи с огромно внимание.
Просто като дете имах добра памет.
А... а помните ли, госпожо,
как бяхте облечени вие и майка ви,
когато се разминахте на стълбите с обвиняемия?
Трябва да сме наясно, че човешката памет допуска грешки.
Човешката памет е процес.
И всеки път, когато си спомням някакви събития,
е възможно леко да ги видоизменя.
Мит е, че човешката памет действа като...
... камера, която снима в момента.
Казахте, че тя е била половин глава по-висока от Янчевски.
Така ли съм казала? - Така пише в протокола.
Може някой да е записал грешно.
При свидетелката Ева... са идвали полицаи.
"На кафенце".
Да си поговорят за Роберт убиеца! Без излишна деликатност.
Дамите да знаят - Роберт е убиец, тя е жертва.
Сега така ли се водят разследванията в Република Полша?
Преди да се разпита свидетелят за протокола, с него се пие кафенце?
И му се разказва как върви разследването?
Проблемът в случая не е дали когато е трябвало да разпознаят
Катажина Зовада на снимките, действително са я разпознали,
а е там, че преди да се стигне до тези показания,
те са били на мотивираща среща с полицията
и несъмнено са имали възможност
да се запознаят с многобройни снимки на Катажина, публикувани в медиите.
Ами не знам дали е точно тази жена,
но със сигурност той беше с жена.
Не съм сигурна. Нещо се казва, нещо се записва - и ето ти проблем.
Работя като охрана по 24 часа. Уморена съм.
На явяващата се като свидетел Ева... й се изплъзнаха думите:
"Съжалявам, че срещнах обвиняемия на стълбището.
Ако не бях, нямаше да мина през това тук".
Няма по-правдиво и по-убедително свидетелство за искреността й.
Едната не беше сигурна - това вече значи, че нещата са съмнителни.
А другата беше по-скоро непропорционално сигурна.
В даден момент каза: "Да, така трябва да е било".
Също видях лицето й отстрани и... Просто съвпадаше със снимката.
И съм сигурна, че той тогава я водеше под ръка.
И сте непоколебимо сигурна в това до ден-днешен?
Още колко пъти ще ме питате за това, г-н съдия?
Както съдът вижда, според нашата оценка свидетелките
не издържат критика на нито едно ниво за достоверност на показанията.
Особено в такива случаи, когато има толкова много сериозни съмнения,
трябва много да внимаваш да не се увлечеш
да нагаждаш интерпретацията на доказателствата
към предварително поставена теза.
Качвали ли сте се някога по стълбите на входа си с момиче?
Да.
Да? - Да.
Но не с лицето, за което се подозира, че уж съм убил!
За това говориха по-късно анонимните свидетелки.
Две жени казаха по-късно, че уж ме видели с Катажина Зовада.
Тогава с кого сте се качвали по стълбите?
Имаше една жена, но няма да навлизам в подробности.
Ако беше се оказало, че Роберт...
... е виновен, това би било поражение за мен.
Да, да... И професионално, а също и като...
... терапевт, който разговаря, познава пациента.
Но нямаше да е първото в живота ми.
Ако той го е направил, значи съм се оставил да ме метнат два пъти.
Това би било край на журналистическата ми кариера,
защото и в двете ситуации съм грешал и не съм си давал сметка.
Обвиняемият, моля.
Уважаеми г-н съдия, накрая и аз искам да кажа нещо.
Може ли? Господин съдия,
казвам се Роберт Янчевски.
Аз не съм Кожата.
Не съм звяр.
Не съм чудовище.
Никого не съм убил.
Никому не съм сторил зло.
Аз съм човек и гражданин на тази страна,
когото от близо четвърт век правоохранителните органи се опитват
да въвлекат в случая с убийството на Катажина Зовада.
Обръщам се пряко към уважаемия съд,
защото това е последната ми надежда за справедливост.
Полицаите направо ми казваха, че знаят, че аз съм я убил.
Колкото по-отчаяно се противях,
толкова повече комисар Михалец настояваше, че отричам престъпление.
До края на дните си ще казвам истината:
не съм убил Катажина Зовада.
Като казвам не съм я убил, значи не съм я убил!
Противно на теорията на комисар Михалец
думите "не съм я убил" не са "следа в душата"
след извършено престъпление, а са думи на отчаяние.
Затова сега крещя към вас: "Повярвайте ми, не съм го направил!"
Аз съм в ареста от седем години.
Това бяха и са 7 години в ада.
Всяка сутрин се будя с надеждата,
че ще дойде денят, когато този кошмар ще свърши.
Днес съдбата ми е в ръцете на уважаемия съд.
Моля за оправдателна присъда.
Няма друга присъда, която би била справедлива по това дело.
Решение на Апелативния съд 31 октомври 2024 г.
... смили се над нас и над целия свят.
Заради Неговите мъчителни страдания
смили се над нас и над целия свят.
Заради Неговите мъчителни страдания...
Сега ще пристъпим към обявяване на решението.
Във връзка с това моля всички да станат.
Решение в името на Република Полша
от дата 31 октомври 2024 г.
Апелативният съд в Краков на основание чл. 414, ал. 1
от Наказателния кодекс
и във връзка с чл. 17, ал. 1, т. 1 от Наказателния кодекс...
... признава за невинен Роберт Янчевски
в извършване на деянието, в което е обвинен.
Това решение е окончателно
и означава, че обвиняемият вече е свободна личност.
Почувствах как просто тези 7 години вяра в каузата,
устояване, често срещу общественото мнение,
срещу системата, срещу съда...
... че след тези 7 години идва краят на несправедливостта.
Съдът окончателно оправда Роберт Янчевски след 7 години арест.
Чувствате ли се виновен, че той лежа 7 г. несправедливо обвинен?
Може вие да се чувствате виновен, че правите необективни предавания,
вдъхновени от защитата. Много благодаря, дами и господа.
Не е лоша системата, просто има конкретни хора,
които по различни причини действат по свой начин.
И целта е на всяка цена да осъдят някого.
Едва ли полицията ще дойде при мен или
при някого от нас и ще каже: "Ти си убиец".
Има много причини, поради които ние не сме подходящи жертви.
Добрата жертва е беззащитна.
Добър ден. - Добър ден.
Само закопчайте коланите, моля ви. - Да, разбира се.
И как е сега, г-н Роберт, как се чувствате?
Осъзнавате ли какво стана? - Да, да.
Хубаво, защото ние още не можем.
Извинявайте, но... - Полека, може да му помогнете.
Не мога да го изтегля. - Полека, имаме време.
От една страна, някак чувствах с кожата си, че ще издържите,
но от друга - тъкмо обратното, много се боях за вас.
Много ви благодаря, че сте такъв достоен човек.
Наистина.
Обещах ви и удържах на думата си - да не ви изоставя.
Нали помните? - Помня.
Повтарял съм си го стотици пъти.
"Не сте сам, господине. Ще ви измъкна, само се дръжте."
Това ще остане с мен до края, така мисля. Помня как
пристигнахме на мястото, където ни чакаше майката на Роберт.
Благодарим ви от все сърце! Поклон доземи!
Няма нужда да ми благодарите, госпожо!
Вижте, останете тук за минутка. Отивам да уредя формалностите
и ще се качим да говорим спокойно. - Да.
А вие почакайте тук. - Разбира се.
Тогава си помислих, че всъщност това е...
Това е най-прекрасното в тази професия.
Човек не само върши интересна работа -
правото, съдебните спорове...
Но и...
По дяволите, можеш да направиш нещо добро!
Защото доброто беше там. Доброто просто беше там.
Най-скромната цел е Роберт да оцелее,
постепенно да се изправи на крака,
да види някаква надежда и възможност да си върне усещането,
че има някакво влияние над собствения си живот.
Благодаря.
Всичко най-добро! Ще държим контакт.
Ако г-н Михалец търси "следи в душата",
мисля, че именно това поведение,
което причини вреда на Роберт, седемте години безпричинен арест...
Ето това е оставило следи в душата му, необратими.
Сега знаем кой не го е направил,
но всъщност трябва да се чувстваме много разтревожени,
защото това значи, че извършителят може би е на свобода.
Онова, което не ми дава мира и което бързо се появи по случая,
е становище от февруари 2007 г. на Катедрата по съдебна медицина
към Медицинския колеж на Краковския университет.
"Катажина З. е претърпяла масивна полиорганна травма
от типа на удар от автомобил или падане от голяма височина."
През декември 1997 г. Катажина е имала самоубийствен епизод.
Два часа е седяла край бента на Домбе,
където година по-късно са намерени останките й,
и е мислела да скочи във Висла и да се удави.
Не е изключено извършителят да е намерил останките й,
да ги е одрал и да е изхвърлил кожата във Висла.
Точно там е проблемът с този случай.
Заради лошото водене на разследването
никога няма да разберем какво е станало. Нещо повече,
излиза, че един невинен човек
е бил тормозен цели 25 години.
Не съм съгласен да се осъждат хора на доживотен затвор,
ако няма и капка доказателства за вината им.
Не бива да се съгласяваме на това нито като общество,
нито ние - като журналисти.
Затова сме ние - да следим властите изкъсо.
Не само политиците, но и полицаите, и прокурорите.
Имам една мечта, един сън -
да срещна някого на житейския си път.
Да срещна личност...
... която да е способна да внесе...
... един слънчев лъч
с усмивката си.
За което бих могъл да се грижа за нея с всеки свой дъх.
Аз сега... Липсват ми тези 25 години.
Защото имах планове за живота. Тогава бях на 35 години!
А сега съм на 60. Моя ли е вината?
Чия е вината тогава?
Прокурорът Пьотр Крупински и следователят Богдан Михалец
не се съгласиха да участват в сериала.
Общата стойност на 25-годишното разследване остава неизвестна.
Превод ЮЛИАНА ТАНЧЕВА
Епизодът е обработен в ДОЛИ МЕДИЯ СТУДИО