МАСУРІ СЬОГОДНІ
У всіх нас є список у житті.
Список мрій і простих радощів.
Мій список завжди був повен нових подорожей і місць.
Я Пріті, і одна з подорожей зі списку привела мене в кафе «Мусафір».
Що за кафе «Мусафір»?
Спитайте будь-кого і щоразу почуєте іншу відповідь.
Для мене це дім. Чандера і мій.
Твої темні прекрасні очі
Зустрілися поглядом з моїми
Вітерець, весь світ довкола
Усе завмерло
Привіт!
Чекай, хвилинку.
- Привіт! - Ви ж прийдете сьогодні?
Ні.
Повірити не можу, що Раджвір запланував похід із друзями.
І я змушена пропустити вечірку.
У мене таке відчуття, що похід тобі сподобається!
- Правда? - Так! Гарно вам провести час!
Добре. Бувай.
Бувай!
Що за чари
Ти наслала на мене?
Скажи мені
Зірки падали, як цвіт жасмину На мій дах...
Для кожного мандрівника подорож починається,
коли ти знаходиш свого супутника.
Іноді цей супутник залишається поруч.
А іноді йде, змінюючи тебе назавжди.
Що за чари
Ти наслала на мене?
Скажи мені
Щось подібне сталося зі мною, коли я зустріла Чандера.
І, мабуть, його життя змінилося так само,
коли він зустрів Судху.
ЗА МОТИВАМИ КНИГИ ДІВ'Ї ПРАКАШ ДУБЕЙ
КАФЕ «МУСАФІР»
Мамо, нахили телефон. Тебе не видно.
- Так? - Так, тепер бачу.
-Ти прийшов? - Так, я тут.
Рано, як завжди.
Ти гарне місце вибрав?
- Вона вибирала. Глянь, як гарно. - Так, гарно.
Я й не знав про це місце.
Звідки тобі знати?
-Ти завжди на роботі! - Мамо...
- Я кладу слухавку. - Зачекай хвилинку.
Дякую.
-Я знаю, що в душі ти досі... - Мамо.
Не починай.
- Добре. - Я кладу слухавку.
Вона от-от прийде. Па-па.
БГОПАЛ 8 РОКІВ ТОМУ
- Звідки у вас кава? - З півдня, пане.
Тобто? Таміл Наду? Карнатака? Керала? Звідки саме?
- Пане... - Це суміш чи моносорт?
- Пане... - А помел середній чи середньо-дрібний?
Середньо-дрібний.
Я знаю напевно, середньо-дрібний.
- Упевнені? - Так.
Тоді зробіть дещо, Могане.
Кава,
гаряча вода 90–95 градусів,
порожня ємність і горня на «Американо». Принесіть усе це.
- Пане, а точно кава з апарата... - Ні, не підійде.
Не хвилюйтеся, я заплачу повну суму і на чай залишу.
Гаразд. Я принесу.
Перепрошую! Що ви, програмісти, собі думаєте?
Тепер кар'єра — переїзд в Америку?
Ні. Це лише на два роки.
Ти поїдеш в Америку на два роки,
а я маю кинути практику і їхати за тобою?
- Як я житиму сам? - Сам?
Візьми маму, вона про тебе подбає!
Навіщо тобі одружуватися?
Ну й нахаба!
Привіт. Лише хотів сказати, що я прийшов.
Так, іду!
На що ти дивишся?
Ти йдеш чи тобі й для цього потрібна грін-карта?
Може, простелити тобі червону доріжку? Іди геть!
Привіт!
Вибач, що змусила чекати.
Я Судха.
Ти гарно говорила.
Я Чандер.
Ти підслуховував?
Я не підслуховував. Я просто чув.
Усі чули.
- Сядемо? - Прошу.
- Можете принести ще горнятко чаю? - Так.
Як завжди.
Вибач, дай мені хвилинку.
Ти прийшов сюди готувати собі каву?
Я трохи схиблений на каві.
Гарне кафе, до речі. Часто сюди приходиш?
Але я не п'ю кави.
Я люблю чай.
Чай.
І з недільним чаєм
я отримую зразки з сайтів знайомств. Безкоштовно!
Хто складав тобі профіль? Мама чи тато?
Перепрошую. Отакої.
МАМА: ПРИЙШЛА? ЯК ВОНА?
Якщо ти не проти, можна спитати?
У тебе після мене є інший кандидат?
Ні. Якщо є, я закінчу відповідно.
Щоб ми більше не перетнулися.
То ти юристка?
Так.
З розлучень.
Моя сім'я зазвичай це приховує.
Це відлякує кавалерів.
Але я люблю свою роботу.
Тобі подобається розлучати людей?
Ні.
Якщо чесно,
розлучення стається задовго до судової зали.
Ми лише допомагаємо
отримати офіційний штамп і...
залагодити рахунки.
Пані.
Дякую, Могане.
Ти займаєшся розлученнями і все одно хочеш заміж?
Щодо цього...
Я не хочу виходити заміж зараз.
Я зустрічаюся з кавалерами, щоб родичі не діставали маму.
Я завжди знаходжу причину відмовити.
Варто відмовляти програмістам ще до зустрічі.
- А ти не програміст? - Був.
Мені стало нудно.
Тепер я працюю в «DWD Лоджистікс».
Залагоджую справи з військовою поліцією.
- Чому ти обрав цю роботу? - Бо далеко від родичів.
Від Делі.
І від колишньої дівчини.
- Ні. - Ні?
Ні, нічого такого.
Ти просто припускаєш.
Одна з переваг юриста.
Я навчилася зчитувати обличчя людей.
А логістика тобі не нудна?
Трохи менше, ніж саме життя.
Як ти проведеш решту неділі?
Я планував зустрітися з тобою, а потім піти в кіно.
У Бгопалі стільки цікавого,
а ти хочеш сидіти в темряві і дивитися чужу історію?
Гаразд, а що ти порадиш?
Відвідай Манав Санграгалая. Погуляй у парку Ван Вігар.
Або краще випий прохолодний напій біля озера.
Відчуй серце Бгопалу.
- Ходімо? - Куди?
Ти сама сказала, що в Бгопалі є що робити.
Чому ти поїхав з Америки?
Душа не лежала.
Попри натовпи людей, там дивна порожнеча.
Я завів друзів в університеті.
Дізнався дещо про себе, а час допоміг зрозуміти решту.
Назви щось, чого ти там навчився.
Хай що стається в житті, не можна забувати коренів.
- І... - І?
І хай яке гарне кафе, каву собі готуй сам.
Коли тобі набридне логістика,
відкрий своє кафе.
Мама приїжджає з Ратламу кожні два місяці.
Ґарґі не просто моя сусідка. Вона її інформаторка.
Тобто?
Вона шпигунка моєї мами.
До речі, твоя стратегія розтягти побачення доволі розумна.
Дякую. Але це не була стратегія.
- Ні? - Ні.
Я просто дослухався інтуїції.
Тоді будьмо.
Будьмо.
Чорт.
Чандере, я мушу повертатися в кафе.
Чому? Що сталося? Ти щось забула?
Кандидат номер три!
- Що? - Чандере.
Вигадай причину і відмов мені, гаразд?
- Агов! - Дякую.
Чому я?
Коли дівчина відмовляє хлопцеві, його мама важко це переживає.
Агов!
Та хто ж ти така?
КАФЕ «МУСАФІР»
ПОДОРОЖ У ЛАДАКХ МОЯ ДИТЯЧА МРІЯ
- Привіт. - Привіт.
П'ЯТНИЦЯ, 4 ВЕРЕСНЯ
Сказати, яку обіцянку я написав?
Звісно.
Ти не мусиш мені казати.
Але якщо скажеш, я вмію берегти таємниці.
«Хай що станеться цього року, я буду хоробрим і ризикуватиму».
Це мій перший запис на стіні обіцянок.
Я впевнена, що не останній.
Кожному мандрівнику треба місце, де можна на якийсь час зупинитися,
де можна пригадати обіцянки, які вони собі дали.
Для багатьох мандрівників таким місцем стало це кафе.
Може, тому вони забирають його часточку, коли йдуть,
залишаючи при цьому часточку себе.
Привіт.
Привіт!
Привіт.
Я вчора був на Молл-роуд і дещо побачив.
І... Я подумав, тобі це підійде.
- Рахіле. - Це дрібниця.
Але відкрий,
коли будеш готова.
До чого?
Коли будеш готова побачити себе моїми очима.
Рахіле.
Ні, серйозно. Роби своє.
Особливий хліб Пріті Каушик
- з яйцями-пашот і авокадо... - Що ти робиш? Ходи сюди!
- Що сталося? - Ходи сюди.
Що сталося?
Ти мене балуєш.
Постійні клієнти подумають, що власник кафе
приділяє увагу лише цій дівчині!
Усі вже знають, що це дівчина,
завдяки якій кафе таке особливе.
Ходи сюди.
НАЙКРАЩІ 5 КАФЕ У 2026 1. КАФЕ «МУСАФІР»
«Багато днів я спостерігаю за дівчиною,
яка забуває про себе, поки дбає про душі інших.
Це подаруночок для неї.
Коли вона на мить зупиниться, хай теж себе побачить».
Коли ми зустрічаємо правильну людину в невдалий час,
ми звинувачуємо час.
Але, може, справа не в часі.
Справжнє питання —
чи були ми правильні для себе в ту мить.
Ти такий тихий.
Які в тебе хобі?
Усе, що тобі варто знати про мене —
я ненавиджу свою роботу.
Логістика — це така нудьга.
А мама казала, що ти програміст.
- Так, був, в Америці. - Америка!
Я завжди хотіла осісти в Америці!
Ми можемо жити там, коли одружимося.
Ні.
Чому? Тобі там не сподобалося?
Ні.
- Що... - Слухай.
- Судха? - Нам треба поговорити.
Цей чоловік — шахрай.
- Ні, це не так... - Ні, не купуйся на його обличчя.
Він поведений на сексі.
- Серйозно? - Так.
Що?
Йому треба лише три речі від дівчат.
Хіть, хіть і хіть.
- Ні, вона жартує. - Жартую?
- Ні... - Це наді мною пожартували!
- Розказуй. - Знаєш,
я двічі ледь не стала мамою його дитини.
- Що? - Я можу тебе лише попередити.
Але, зрештою, це твоє життя і твій вибір. Хай що ти вирішиш...
- Фу! - Ні.
Фу!
Нудно, аякже!
Мамо!
Вона пішла.
Ти зовсім здуріла, Судхо?
Суть така, Чандере Могане Шармо.
Ти не виживеш у цьому світі, якщо трішки не божевільний.
Її мама і моя тітка — найкращі подруги.
Ой.
Але ж ти збирався їй відмовити?
І тітку переконав би.
Як я зіграла?
Жахливо.
Отакої...
Судхо, він чекає на тебе.
Кушал! Я тобі дзвоню!
Привіт.
Бувай.
Я мушу піти сказати бідному Кушалу Пандіту,
що ти тато моїх майбутніх дітей.
Хочеш піти на виставу завтра?
- Завтра понеділок. - І що?
Ти по понеділках менше живеш?
Бувай.
Привіт.
Ого.
Ти так...
Так...
Так вчасно.
Ходімо подивимося чужу історію в темряві?
Ходімо.
З Делі до бабусі
і назад.
Ми ніколи такого не бачили.
Кумедно, дітьми
ми знаходимо стільки щастя в простих речах.
Бабуся померла 20 років тому.
Після того її дім зник.
Поступово ми перестали туди їздити.
Тепер я розумію, чому ти обрав Бгопал.
Чому?
«Хай що стається в житті, не можна забувати коренів».
Так, це правда.
Ти дуже любиш Бгопал.
Хочеш тут оселитися?
Ні.
Тоді де?
- Ти колись був у Бомбеї? - Я був у Мумбаї.
Коли помер тато, я була в десятому класі.
Він був юристом в окружному суді Бгопалу.
І мріяв про Вищий суд Бомбея.
І тепер це твоя мрія.
Трохи більша за його.
Я хочу заснувати юридичну фірму.
У Мумбаї!
І подарую мамі щастя, якого в неї не було.
Тато обіцяв,
що ми матимемо свій дім.
Далеко від Ратламу,
подалі від сімейних труднощів,
де ми будемо лише втрьох.
А тоді він помер.
І мама переключила всю увагу на мене.
Вона мене навчала,
дала мені впевненість бути незалежною.
Гадаю, вона чудова.
Так. Чудова.
Я бачу.
Тому так, тепер я втілю і свою, і мамину мрію.
Суспільство не чекає, що дівчина дбатиме про свою маму.
Нам просто дають дозвіл.
Ой.
Тому зараз
у мене немає часу
- і бажання брати шлюб... - Я розумію.
Ого.
Дякую за пам'ятний понеділок.
Слухай, Чандере.
Якщо ми будемо так зустрічатися, ти закохаєшся.
Може, я теж.
А якщо ми бачитимемося,
як ти осядеш?
Що?
Пані, куди це ви хилите?
Кудись...
куди, мабуть, не варто.
Гаразд.
Тоді... не треба.
Обіцяю.
Ой!
Мить минула.
СУДХА ТРИПАТІ РАТЛАМ
Алло.
Судха?
Так пізно?
Зараз?
Ні, я їду.
СУДХА ТРИПАТІ РАТЛАМ ТИ ВИЇХАВ?
Привіт!
Що сталося? Я думав, ти...
Ненавиджу Ґарґі!
Брате, допоможете?
Авжеж.
- Візьміть цей. - Чому ви посварилися?
Ну й банальне питання!
А потрібна причина для сварки?
Але мусить щось бути.
Холодна війна тривала кілька днів.
Сьогодні лайка зайшла задалеко...
Лайка!
Чому ти смієшся?
Поїхали.
Ходімо!
Куди їдемо?
Туди, звідки ти приїхав. До нього.
Гаразд.
Це фільм? Вимкни!
Добре.
Переклад субтитрів: Наталя Ковалишин