Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Men det är Hannah Montana-mani…
-De är vilda här denna morgon… -Tonåring…
-Hannah Montana! -Förebild för miljoner…
Hannah Montana-fenomen. Tar över världen.
-Bara 14 år… -Stjärna över en natt…
På topplistan…
Hon är vanlig skoltjej dagtid.
Om man tar på en blond peruk, blir hon plötsligt…
Hannah Montana!
Hon var perfekt i den rollen.
Tre ord: Finansminister Hannah Montana.
Måste dra!
Skönt att komma hem.
Hannah! Hannah!
Hannah! Hannah! Hannah!
Kom igen!
Glatt 20-årsjubileum.
Redan känslosam.
Det är jag. Okej.
Lägg av, hur kan det vara 20 år sen?
Nu kör vi.
Wow. Kolla in det här!
Det är exakt som det såg ut då jag lämnade. Hem kära hem, även benbordet.
Tror jag hade de leggingsen. Hannah hade de absolut.
Jag antar att detta är söta små majskorn. Jag frågade aldrig vad det var för något.
Prova den inte ens.
Det var ett skämt i säsong ett.
Det är så overkligt.
Känns otroligt att vara här.
Jag tror jag vill hämta den person
som kanske kommer ihåg mer om Hanna Montana än jag.
Alex!
Har alltid velat göra så.
-Kolla. -Du anar inte.
Det här är galet.
Att som ett fan, vara här, är det så häftigt, att se dig i rummet.
Det är precis som jag minns det.
Det känns som hemma igen.
Tror jag svimmar snart,
kan bara tänka mig vad folk som ser detta, ser dig
med ditt blonda hår som Hannah Montana, scarfen.
-Allt handlar om scarfen. -Den är så viktig.
En capri.
Det är så mycket vi ska prata om.
-Jag är peppad. -Redo?
-Ja, redo. -Då kör vi.
Wow. Tjejen.
-Fixa mysfaktorn. -Modernt.
Vi är långt från alla de där iguanaödlorna.
Märkte du någonsin hur många ödlor det är i Stewart-köket?
Det är så många.
Men om du känt min far,
skulle du veta att om han fick bestämma inredning i vardagsrummet,
skulle det ha så många ödlor.
Miley, det här är otroligt.
Det har gått två årtionden
sedan Hannah Montana hade premiär och blev kulturellt fenomen.
Den här showen definierade en generation,
och det är så speciellt att vara här med dig och fira 20-årsjubileumet.
Varför bestämde du att det här var rätta sättet att återvända till Hannah?
Det jag älskade mest med showen och att vara Hannah var att
alla kunde titta på det.
Alla kunde ha mig i sitt vardagsrum.
Och om jag gör en show eller konsert,
är det exklusivt för dem som tar sig dit.
För mig var det här ett sätt att bjuda in alla till firandet.
Men det är för fansen som växte upp med mig,
vårt ögonblick att se på varandra
hur mycket det växt och utvecklats
hur mycket de har stöttat mig och följt mig att gå från Hannah till Miley.
Det var inte alltid enkelt.
Det var lite turbulent övergång tidvis.
Det här känns som en stund, inte bara som reflektion av showen,
utan mer uthålligheten och lojaliteten
mellan mig och alla som jag växt upp med.
Hur kom du på idén med en special?
Jag lärde mig mycket av Dolly.
Jag älskar en sak hon lärde mig, att göra reklam för nåt innan det händer,
för då kan de inte säga nej.
Jag spred att det skulle bli ett Hannah-jubileum. Det fanns inget.
Hur går det med planerna för jubiléet för Hannah?
Det går bra, vi jobbar hårt med det.
-Vad ska ske? Berätta lite. -Kan inte.
-Berätta bara en liten grej. -Du ser luggen.
Ska du ordna något för fansen?
Jag tänker mig ett stort födelsedagskalas, typ.
Jag jobbar på det.
Sen ringde mitt team och undrade, "Vad är Hannah-jubileet?"
Det finns inte, men jag vill det. Om jag kan få fansen med mig, som de alltid är,
och visa hur mycket det här önskas.
Så jag började bara tala om Hannah-jubileet
-före det ens fanns. -Älskar verkligen det.
Okej, tillbakablick
till första början, hur du ens kom hit.
Vad var det som gjorde att du utmärkte dig
på din första audition?
Karisma, unikhet, nerver och talang, okej?
B mark.
Jag heter Miley Cyrus och gör audition för rollen som Hannah Montana.
Ja, det är din röda tröja, men du måste medge,
den passar bättre på mig än dig, och…
Det är om två månader.
Om du tycker att min tröja ser bättre ut på dig,
varför gav du mig den i julklapp?
För du lånar alltid mina kläder
och jag mår dåligt då jag aldrig lånar dina
för du har inget jag gillar.
Så du fick den här så du har nåt jag gillar
och jag kan låna den och få dig att må bättre.
Tror att det som utmärkte mig
var både min svaghet och styrka.
Jag hade ingen erfarenhet av skådespeleri.
Jag kom bokstavligen från Nashville, Tennessee.
Jag var en liten hejaklacksledare.
Ärligt talat försökte jag bara ta mig hem,
så att ingen skulle sno min plats i hejaklackslaget.
Jag tror jag utmärkte mig
för allt jag gjorde var så äkta.
Det var så personligt.
Ingen lärde mig att vara på det sättet.
Jag hade ingen orsak att komma till LA och vara självsäker.
Bokstavligt, ingen grund att stå på.
Men jag sa, jag sjunger, dansar och kan ha blond peruk.
Och jag…
Ville inte ha rollen så mycket.
Det fanns en kille jag var förtjust i
så jag försökte bara åka tillbaka och bli ihop med honom.
Sa aldrig att: det skulle krossa mitt hjärta om vi åker hem, mamma.
Jag tänkte, vore kul att få rollen, men om inte,
får jag i alla fall dejta Jeff.
Var än Jeff finns i världen…
Jag vet var han är, för jag kikar på hans Facebook ibland.
Han vet vilken Jeff jag menar. Det finns två Jeff på skolan.
Jag fick båda två.
Tish.
Bry dig inte om mig.
-Mamma. -Vi har en lekträff här.
-Okej, Se vad fina. -Lever fortfarande för dessa.
Jag dör.
-Jag har ägnat mig åt gamla minnen. -Okej.
-Okej. Tjejen. -Jag vet.
Det här var före Hannah.
Älskar hejaklacksdräkten och cowboyen.
-Se så litet, Mile. -Så gulligt.
-Det här var vårt liv. -Det är allt.
Det betyder så mycket, när man tänker på det nu,
för vi älskade att heja.
Du var tvungen att fatta ett stort beslut.
-Att heja var ditt liv. -Jag älskade det.
Du skulle besluta dig för och du skulle
fortsätta med auditions eller stanna. Du sa, jag ska försöka.
-Se så fin. -Den är jättefin.
Lilla Miley.
-Du spillde nåt. -Du.
-Nej, du. Okej. -Jag tror det var du.
-Jag känner… -Jag känner att…Va?
-Miley. -Gary.
Jag ringde honom själv. Han får berätta historien.
Det är en fin historia.
Vi hade ett Hannah-manus, om en alldaglig tjej som
har en hemlig identitet som popstjärna. Jag hade en knäpp ambition
att vi kunde göra en påhittad popstjärna till en riktig superstjärna.
Det är en rätt hög ribba.
Det var det vi sökte efter i 11 månader. Vi hade de två sista kvar.
Du var en 12-årig vass,
lite rå och äkta och direkt från Tennessee.
Ni båda åkte.
Det var 10 personer i rummet. Vi röstade.
Var det stor skillnad? Det vill jag veta. Jag tror det var rätt jämnt.
-Nej, inte stor skillnad. -Trodde inte det,
-vilket jag gillar mer. -Det var inte stor skillnad.
-Folk fick lägga fram sina argument. -Riktiga åsikter.
Jag hade fattat ett beslut och skrev mejl till teamet.
Jag ska läsa upp det mejlet.
"Vi är stolta över att inte enbart skapa bra tv,
utan skapa stjärnor. Jag vill satsa på Miley."
"Är hon en risk?"
"Otvivelaktigt."
Sant.
-Mer än du visste. -"Är hon potentiell stjärna? Absolut."
"Vad som än utgången blir av detta beslut, är jag glad att vi alla
kommer kunna ta en drink tillsammans om några år
och minnas ögonblicket vi beslutade oss
att försaka den trygga vägen för en med större risk
och större belöning."
Det gjorde du. Du tog fram det ur dem. Du… Det var det du bidrog med.
-Därför blev det en succé. -Tack, Gary.
-Tack, Miley. -Tack så mycket.
-Du har förändrat många liv. -Du med. Mitt.
-Mer än bara ditt. -Tack så mycket.
Du lyckades med din audition. Hela familjen flyttade från Tennessee.
Ni kommer till LA för en en-gång-i-livet-möjlighet.
Blev det kulturella överraskningar?
Jag kom hit i kortkort och tofflor och såg aldrig tillbaka.
Inte en gång. Min mamma kan berätta det.
Inte en enda minut efter jag kom till LA fick jag hemlängtan.
Vem var den första du träffade i ensemblen?
De första jag träffade var Lilly och Oliver,
Mitchel och Emily.
De var erfarna skådisar.
Jag försökte räkna ut hur jag skulle passa in bland folk som visste vad de gjorde.
Mina vänner, visst är de…något?
Jag tyckte Mitchel Musso var söt.
Så jag var typ, okej.
Hej då, Jeff. Allt handlar om Mitchel nu.
Det tyckte jag var bra.
Förtjust. Jag mår bra. Nu är jag redo.
Med Emily, kände jag en lagkamrat, för jag visste inte precis vad jag höll på med.
Så det var som, kom hit.
Jag visste vi skulle stötta varandra när det gällde
vår timing, våra scener, våra repetitioner.
Gjorde ni något för att komma närmare varandra på den tiden?
-Åkte ni till Disneyland? -Vi gick till Panda Express.
Det var min favorit. Jag gjorde nåt rätt skruvat.
Favoritmaten på Panda Express
var vitt ris och hälla Cola light på.
-Va? -Istället för soja,
-hällde jag på Cola light. -Va?
Men jag sa, Emily!
Så klart hon undrade, "Vem är den här bondlurken?"
-Miley… -Jag är från södern,
på ett sätt som är svårt att beskriva. Men jag beskrev det perfekt.
Hallå, New York!
Din limo verkar vara här.
Ja.
Kan vi tala om din peruk i avsnitt ett?
Vad var grejen?
Vi hade bara pilot-budget.
Vi visste inte om vi skulle sändas, så de kunde
inte investera hur mycket som helst i Hannah Montana.
Vad kände du först, när du tog på peruken och såg dig i spegeln?
Jag blev Hannah Montana direkt, och…
Det kändes normalt.
-Ja. -Kändes naturligt.
-Hallå? -Hej, det är jag. Kommer om 20 sekunder!
Fint! Lillyvarning, om 18 sekunder.
Hon är din bästa vän, Miley.
Förr eller senare måste du säga att du är Hannah Montana.
Senare.
Jag frågade några fans om vilka deras favoritögonblick från programmet var.
Många skrev och sa att Jake och
Jesses kärlekstriangel med dig, var deras favorit.
Jag vill spela upp en scen för dig idag.
-Okej. -Redo?
-Ja. -Då visar vi den.
Järnspikar.
Hej, jag kan inte svara nu, men jag vill väldigt, väldigt gärna höra
vad har att säga, så lämna ett meddelande.
Det kan vara hur långt som helst,
för jag vill verkligen höra vad du har att säga.
Okej, pip!
Hej, det är jag.
Jag ville bara säga att…
-jag är ledsen att jag försatte dig… -…i den här sitsen.
-Jag vet att… -Vem du än väljer,
-Vill jag bara att du ska vara lycklig. -Vill jag bara att du ska vara lycklig.
Är du medveten om hur mycket världen älskade duon då?
Ja.
Okej, nu 20 år senare, Miley.
Vem jag skulle välja?
-Jake eller Jesse? -Jag tror…
Jag kan inte, för båda finns där ute i världen.
Jake.
-Vet du varför? -Okej.
Han säger alltid snälla saker om mig i pressen,
och jag märker det.
Jesse har jag inte hört något från.
-Så jag säger Jake. -Kom igen, Jesse.
Nej, jag vet inte. Jag älskar Jake Ryan-fantasin.
-Bra svar. -Ja.
Jag har sett Hannah Montana-filmen otaliga gånger.
Vad var din reaktion när "Hoedown Throwdown"-dansen föreslogs?
Jag gillade det.
Jag är, typ, alltid med. Jag är "hoe-down".
Det är det som är bra med mig, föreslår de något är jag cool med det.
Vi dansar, nu kör vi.
Kommer du ihåg den än idag?
Ja. Jag gjorde den med Jamal Sims, och jag minns den lätt.
-Spela filmklippet. -Spela filmklippet.
Hej!
Toppen, toppen.
-Hej! -Ni har det bästa av två världar här.
Nämen oj. Mi familia.
Sätt in mig, tränarn.
-Jag är redo. Det är som att…Cykla. -Pang. Nu kör vi.
Nu kör vi.
-Fem, sex, sju. -Sex, sju.
Kom igen! Hey!
Vi satte den.
Klart. Slut.
Vi kan inte prata om Hannah Montana utan att nämna mode.
Varje tjej ville vara henne, klä sig som henne,
och alla drömde om att ha den garderoben.
Ja.
Min garderob.
Då jag såg garderoben tänkte jag, "Jag kommer behöva en sån."
Jag sa till Tish, "Kom hit och mät, fixa ställningarna på hjul."
Jag behöver knappen du trycker på och allt kommer framåt, väskor,
skor och roterande, typ, man kan missa något om det ligger långt bak.
Vi talar lite mer om din mamma.
Jag tror inte folk vet hur pass involverad hon var i allting.
-Väldigt. -Särskilt, som du nyss sa,
när det gällde modet, så hade hon en målbild.
Ja.
Mamma hade verkligen en målbild för Miley, ännu mer för Hannah.
Vi kunde gå in i en affär,
och vi såg direkt skillnaden. Det där är väldigt Hannah, det där är Miley.
Nu kör vi.
-Wow. -Du kommer ihåg Hannahs garderob.
Vi gjorde min likadan.
Ja, men minns inte att jag faktiskt någonsin var i garderoben.
-Jaså? -Nej.
-Okej, se här. -Okej.
-Du kommer älska det. -Ja verkligen.
Kör. Det var ett tag sen.
Wow. Galet.
-För det första… -Jag stal den.
-…du stal den från min riktiga garderob. -Ja.
Det här skulle inte till arkiven än, okej?
En av mina favoriter. Rico.
-Rätt chic, va? -Älskar den.
-Så fin. -Den är fin.
-Se vad mer jag känner igen. -Okej.
Vad har du där?
-Ingen strasstång var säker i våra händer. -Ingen alls.
Typ, om vi kunde sätta lim på det,
-satte vi en sten där, okej? -Älskar det.
-Funderade på dessa. -Det är original.
-Är de? -Ja.
-Oj, de är så fina. -Vet du vad?
-Jag ville inte ha dem. -Stämmer.
-Eller hur? -Ja, du hade…
De var…
De var inte för mig. Säg inget till Christopher Lawrence.
Det är ett original.
-Direkt från catwalken. -Catwalk.
-De är fortfarande fina. -Okej, de var en sak.
-Jag skulle ha den nu, titta vad söt. -Ärligt, jättefin.
-Kommer du ihåg? -Ja.
Se på dig. Du är ursnygg.
-Den här är från piloten. -Är det?
Avsnittet med pajen i ansiktet då Lilly fick reda på att hennes bästa vän,
Miley Stewart, är Hannah Montana.
Jag älskade aldrig dessa jeans. Hannah bar jeansen så många gånger.
-Ja, det gjorde hon. -Med zebra…
-Den här. -Precis.
-Trauma. -Och …
Jag gillade inte…
-Jag vet. -Avskydde den stilen.
Och militärkängan.
-Doc Martens. -Inte min stil.
-Nej. -Titta.
-Tish. -När Disney handlade,
-när Tish handlade. -Stämmer.
Älskade den här.
-Minns inte den. -Premiären av Hannah-filmen.
-Jösses. -Det är…ja.
Ja.
-Den här. -Den här, alltså.
-Galet. -Den är perfekt.
-Jag är besatt. -Skulle bära den nu.
Vi behöver båda denna i vår garderob.
-Jättemycket. -Kolla.
Den är gammal, ge henne en chans.
Vi behöver detta.
Det är det jag menar, man skulle glömt bort klänningen annars.
Roterar den, kommer man ihåg. Okej, den är inte min.
-Jo det är min. -Är den?
-Ja. Gillar inte den. -Minns inte den.
-Jag gillar inte bohemiska Hannah. -Den här är ikonisk.
-Kjolen från filmen. -Ja.
-När jag krossar Lucas hjärta. -Älskar den här.
Älskar!
Den här är från Hannah-filmen då jag får en volleyboll i huvudet.
Hannahs stil utvecklades när hon blev mer framgångsrik.
-Det blev definitivt lite dyrare. -Det blev dyrt.
-Elegant sätt att uttrycka det. -Ja.
Det är tre peruker här.
En är din, en är min, och en är Dollys.
-Älskar det. -Okej, den här var
senare säsong, Hannah fick en kortare frisyr.
Här förlorade de mig.
-Ärligt. -Vi slutade bokstavligen.
-Jag vet. -Det är då,
vi sa, vi skämtar inte om längden.
-De här är mer vi. -Ja!
Det är så sjukt att vi säger oss.
Vi måste tala om skillnaderna mellan säsong ett och fyra.
Peruken. Absolut.
Jag borde ha gjort merch som sa,
"Turnerar för peruker."
-Ja, allvarligt. -Ju bättre turnén gick,
desto bättre blev peruken.
-Ytterligare en av dina klippböcker. -Vilken då? Jag vet.
-Den här skulle jag visa dig. -Tish älskar en klippbok.
-Den klänningen är viktig. -Älskar den.
-Jag menar det. -Jag tänkte det.
De här var söta, av mig och Emily och Mitchel.
-Älskar. -Så gulligt.
Ni var så söta allihop.
-Älskar ett porträttfoto. -Ärligt?
-Porträttfoton måste återkomma. -Ja.
-Jag började ta dina när du var två. -Jag vet.
-Så gullig. -Original.
-Dolly. -Jag älskar faxet från Dolly.
Jag kan läsa det som hon.
"Hej, Miley." Så sa hon jämt.
"Hej, Miley."
"När jag fick de vackra blommorna,
insåg jag inte att det var Hannah Montanas 15-årsjubileum."
Så sa hon jämt. "Jag är så stolt över dig."
"Vet att jag alltid är stolt att vara din tant Dolly,
oavsett om det är på Hannah eller på Thompson Station."
-Jätteroligt. -Älskar dig, tant Dolly.
Så bra.
Att sitta här är galet för mig, eftersom du var typ 11
-när vi gjorde piloten. -Jag vet.
-Elva. -Jag vet.
Helt galet att tänka på att ta hela vårt liv och flytta.
-Ja. -Men ser man tillbaka på det,
var det en magisk grej att göra.
Tish, det gör mig känslosam för jag känner det som
alltid när folk träffar mig
och ser vem jag är och de ser att
jag vet vad som är viktigt för mig i livet.
Jag älskar att vara Hannah, och Miley Cyrus,
älskar mina personas, det jag är stoltast över
är vem jag är som person.
Du har alltid lärt mig att vara i stunden,
var sann mot dig själv, och då kommer du inte…
du försökte aldrig ha mig kvar som Hannah. Du ville att Miley skulle uttrycka sig
även om det innebar att jag förlorade allt det här.
-Ja. -Det var alltid,
så att du lärde mig vara mig själv. Och det är tack vara mamma.
Älskar dig så mycket.
Den eran av Disney Channel var formgivande för många av oss.
-Vi kunde se Raven-Symoné. -Ja.
-Sprouse-tvillingarna. -Ja.
Vi hade Selena Gomez. Vi hade Demi Lovato.
-Besättningen i High School Musical. -Ja.
Hur kändes det för dig att vara i centrum då?
Det är tjejen. Hon har namnet.
-New Jersey, Nebraska, Arizona. -Montana!
-Ja! -Hannah Montana.
Ett favoritminne är när vi åkte till NY för att göra reklam.
Precis när High School Musical släpptes.
Vanessa och Zac var kända.
De var coolaste ungarna som fanns. High School Musical var så populär.
De var pojkvän, flickvän. De var allting.
De älskade mig för jag var mogen för min ålder.
De sa, "Vi kan hämta dig när vi ska prata med
pressen om du vill." "Ja", sa jag.
De hämtade mig och jag fick åka i en svart bil
med Vanessa och Zac och köra fram till grinden.
Det var bästa tiden för Disney och de programmen.
De nådde längre än barn.
Alla kände till Vanessa och Zac och High School Musical.
Disney var inte bara för barn då.
Vilken pojke på Disney
var du mest förtjust i då?
Vem jag var mest förtjust i.
Blev mer och mer intresserad av Zac.
High School Musical Zac är inte den jag vill ha.
Jag gillar vältränade, lite äldre
Min pojkvän var Dylan Sprouse.
-Han var gulligast. -Dejtade du honom?
-Ja, han var min pojkvän. -Visste vi det?
Vet inte, det gick nog rykten, men det är sant.
-Bekräftat. -Tack för att du bekräftar det för oss.
Jag var kär i Dylan.
Hans pappa tog med oss för sushi. Jag var inne i hela kulturen.
Det var två för en. Ta med brorsan.
Hallå!
Eftersom du är Disney-kändis måste jag fråga,
vilken var den coolaste förmånen du fick uppleva då?
Coolaste förmånen.
Jag är Disneylegend nu, och har en sån parkering,
det står "Disneylegend" när jag parkerar.
Det är sjukt bra.
-Du åker dit, typ, hallå. -Det står Disneylegend och jag åker dit.
Ler du varje gång?
Jag tar bilden, skickar till alla jag känner
"Glöm inte, glöm inte."
Glöm inte vem du snackar med.
Om nån försöker säga nåt, Disneylegend-parkering.
Oavsett var jag är, på restaurang
"Ursäkta, var är er Disneylegend-parkering?"
-De säger, raring det här är inte… -Precis, slappna av.
Du är på Beverly Hilton, lugna ner dig.
Jag vet men var är parkeringen för legender?
-Herregud, det är… -Älskar Disneylegend-parkeringen.
-Märker det. -Älskar…Det är favoriten.
Fantastiskt. Förklara för mig,
hur Taylor Swift hamnade i Hannah Montana Movie?
För den tagningen…
hämta tekannan.
För den tagningen sökte de…
Mina tjejer, som den där.
Tish står där med advokaten.
Att Taylor Swift hamnade i Hannah Montana Movie
var för att det här var i början av hennes karriär,
och de letade efter någon som kunde, verklighetstroget, utan konstigheter,
uppträda i en lada.
Båda uppträdde i ladan.
Så hon kom in i uppträdandet, och hade skrivit en sång
åt Hannah Montana, kanske två.
Men hon skrev finalsången "You'll Always Find Your Way Back Home."
Äras den som äras bör.
-Den sången. -Panglåt.
Står sig genom tiden.
-Hon tjänade på den. -Fan.
-Vänta. -Hej!
-Mikayla Red. -Vänta, vad fasen?
Vad galet.
Allt är likadant.
Känns det konstigt?
-Jag med, förhoppningsvis. -Hur känns det?
-Glad att du är här. -Oj, herregud.
-Kom in. -Tjugo år.
Du var inte i det här vardagsrummet?
Var på inspelningsplatsen två gånger.
Bara på inspelningsplatsen, inte för filmning.
Nej.
Du var mer Hannas liv.
Ja, det var jag.
Jag trodde jag skulle bli mer överväldigad
och vara väldigt känslosam och inte kunna kontrollera tårflödet.
Men det har faktiskt bara varit kul.
-Coolt. -Jag vet. Och…
-Jag saknar det. -Det är vilt.
Vad minns du från filmningen?
Det är så mycket som är oklart.
Jag minns den där blå konstiga utstyrseln.
-När vi var utomjordingar? -Ja.
Johnny?
Vänta, han är inte här.
-Synd. -Ses, din tönt.
Jag minns att jag kände mig ful i den.
Ja, absolut.
Vi var runt 15 och jag ville känna mig söt.
och jag kände…
När jag ser tillbaka på det, var vi grymma.
-Det var elakt. -Föredetting.
-Wannabe. -Fejkblondin.
-Läppsynkare. -BH-stoppare.
-Avskyr dig. -Som att jag bryr mig.
Tror inte det skulle tillåtas idag.
-Absolut inte. -Jag var elak. Förlåt.
-Vi kan rätta till det nu. -Ja.
Vill du se nåt jag tror du älskar?
-Ja, okej. -Kom.
-Jag ordnade en present. -Tack snälla.
Passar till din röda tröja.
Du kom som Mikayla Red.
Ja!
Min hårknut är i vägen.
-Se, jag är tillbaka. -Väldigt sött.
Miss Chanel.
Vet du vad? Jag är inte arg.
-Den är perfekt till dig. -Fantastiskt.
-Älskar dig. Du är bäst. -Tack för att du kom, Selena.
Du är bäst.
Du är jättesnygg.
Tack. Jag ska uppträda sen.
Både "This Is the Life" och "The Climb."
-Den första låten jag gjorde som Hannah. -Jaså?
Att uppträda med den nu när
-alla sjunger med är härligt. -Gulligt.
Hela Meet Miley albumet var mitt liv.
-Du skapade kultur, vännen. -Du med.
-Då går vi, Mikayla. -Kör hårt!
-Väldigt gulligt. -Tack, tjejen.
Det är fint att känna någon i 20 år.
Det betyder att jag känt dig i nästan 20 år.
-Konstigt. -Jättekonstigt.
Få höra er sjunga.
Tack så mycket för att ni kom.
Jag tänkte mycket på Hannahs 20-årsjubileum.
Blir arg när folk kallar det årsdag.
Det är inte bara en årsdag.
Utan så mycket roligt att fira
inte bara tillbakablickar utan även i nuet,
se att alla andra också vuxit upp.
Vi är jättesnygga.
Älskar även att så många nya ansikten,
så många unga som upptäcker programmet
för första gången, är ett fantastiskt firande av det
Hannah alltid gjorde, vilket var att föra människor samman.
Jag brukade tänka på Hannah
som något separerat från mig.
Tänkte på det som en karaktär, även om det var jag,
tänkte på vad som var bäst för Hannah.
Och jag tänkte inte alltid på det som att vi var integrerade.
Det jag älskar med denna special
är att jag typ återtar sammanfogningen av Hannah och Miley.
Jag gillar det Hannah har,
men jag gillar också mycket av Miley.
Jag vill föra dem samman.
Hör klackar och inte mina.
Hej.
Hej, Du är mer Hannah än jag.
Titta! Vi matchar.
Ja det gör vi.
-Hej. -Hej.
Så kul att faktiskt träffa dig.
Jag måste visa dig en grej.
-Visa. -Okej.
Mitt hjärta smälte och jag blev rörd att höra
att du växte upp och såg Hannah.
Du banade vägen för mig.
Det jag gör på scenen,
där jag kan gå på röda mattan och bara…
Fick inte säga nåt om det.
Men det är för att du fick mycket skit
för det 2012–2013…
-Det värmer. -Jag behöver inte handskas
lika mycket med det…
Du…
Världen tog ut det på dig.
Att se dig vara den artist du är,
att kunna göra det här
visar ditt hjärta och din uppskattning
för dig själv som ung och det som tog dig hit.
Det är precis det som hela firandet handlar om,
att älska sitt yngre jag, i vetskap om,
att mitt yngre jag jobbade hårt
så att jag kan ha det liv jag har nu
och för mig var det väldigt roligt.
Och det var därför kläderna, scenen,
anledningen att Jonas Brothers åkte på turné med mig
var för att Nick var min pojkvän som jag inte ville lämna.
Jag sa, "Okej, jag åker om min kille kan åka."
De sa, "Se till att killen är med i showen."
Boom.
Jag tyckte jämt,
"Det blir roligare om Nick är där."
Det blir roligare, Nick, namedrop, vi känner varandra.
Vi satte alltid mig,
min mamma ville att jag skulle umgås med andra barn.
Det var bra. Det är så svårt.
-Det var roligt. -Hur känns…
det att ta på peruken. Är det nån typ av…
Det är bara clip-ins. Det är mitt hår.
-Ditt hår? -Ja!
-Va? -Jag har bara lite i.
-Va? -Japp, jag blev Hannah.
-Men lugg och allt? -Lugg. Mitt hår.
Jag är tacksam att jag fick delta i detta.
Jag växte upp och såg Hannah hos mina morföräldrar…
Det betyder mycket, tacksam för dig.
Tack så mycket. Du är bäst.
-Okej. -Tack.
Ta inga andra kläder. De ska till arkivet.
Oroa dig inte.
Känns som du går ut i den tutun strax.
-Kanske tar boleron. -Tänkte väl det.
Boleron är så du.
Hur tycker du Hannah Montana
formade din familj?
Vet inte om vår verklighet vore densamma utan programmet,
på gott och ont.
Ingen familj får erfara det vi gjort.
Det finns uppenbarligen mycket historia
av att jobba tillsammans med din pappa
under många år, och han är här nu.
Med snygg frissa, tack vare moi.
Hur känns det?
Jag är glad för hans skull
för jag vet hur mycket vår relation betyder
för alla som såg programmet.
När jag och min pappa är vänner, mår folk bättre, tror jag.
Det känns bra när familjen Cyrus är sams.
Han är så söt.
I din ålder finns det två söta saker.
Ekorrar och valpar.
Hur ska du trassla dig ur det här nu då?
Pappa, det är ditt jobb. Du är pappa. Du sköter sånt.
Tack, pappa.
Älskar dig, Mile.
Älskar dig, också.
-Hej. -Hej.
Trodde du bytt lås på dörrarna.
-Pappa. -Läget?
-Välkommen hem. -Kolla.
Fantastiskt.
Jag sa precis samma sak
-när jag kom in. -Jaså?
Klev in i vardagsrummet och sa, "Hem, ljuva hem."
Hem, ljuva hem.
Alla detaljer är som förut,
utom du och jag.
-Välkommen hem. -Visst?
Hur känns det att vara tillbaka?
Det kändes direkt som att man…
kunde skrika tagning på ett nytt avsnitt
det skulle kännas normalt.
För sent för mig att lära mig replikerna?
Programmet skrevs inte för oss,
även om det känns så.
Det var bara så perfekt.
Vad kommer du ihåg från vår audition?
Killen före mig som gjorde sin audition, gjorde sin grej,
och jag tänkte, "Den killen är bra."
"Han är toppen." "Där är pappan."
När han gick,
klev jag in och sa,
"Hörni, det där var pappan som gick."
Jag och mamma sa båda, "Knip igen."
Du försökte alltid ge nån annan jobbet.
Jag är glad att du var pappan.
Kunde inte ändra på det om jag försökte.
Det var menat åt oss. Vi gjorde vårt handslag.
-Vi sjöng tillsammans. -Handslaget…
Kan du handslaget?
Minns bara det här. Minns du?
-Vi måste stå. -Okej.
-Minns inte efter det här. -Vi försöker.
Nånting sånt…
Och så…
Jag minns inte.
-Och sen… -Okej.
Och så nåt sånt här.
Nationella mästerskapen!
Det här var svårt.
-Ganska nära. -Ja.
Vi gjorde handslaget, sångerna,
och vi körde några scener.
Jag tänkte aldrig på programmet
om det var en succé eller inte.
Vi talade inte om det.
Får frågan om du och jag visste hur stort det var?
Inte därför vi gjorde det.
Det verkade mest vara våra liv, eller hur?
Konst härmade liv som härmade konst,
och du var alltid Miley för mig,
och det var verkligheten i att du var båda
som jag tror var kopplingen till världen.
Det var en av de roligaste grejerna jag gjort,
-att medverka i programmet. -Samma här.
Vad tror du om att läsa våra repliker en gång?
Låt mig tänka.
Nä, skämtar bara.
-Vi kör. -Kom.
-Okej. -Okej.
Det här är bordet där Stewarts hade snacket.
Vi borde ha ett par skålar med flingor.
Precis. Vi kollar våra manus.
-Oj. -"Jag kommer alltid minnas dig."
-Minns inte alls. -Det gör jag.
"Du har allt haft en riktig dag, va?"
"Jag verkar få fler och fler av dem."
"Se på mig."
"Att vara två personer verkade vara en bra idé då."
Det var en bra idé.
Det gav dig möjligheten att…
Jag vet.
Leva ett normalt liv.
"Verkar inte göra ett jättebra jobb längre."
"Hjärtat, inget funkar för evigt."
"Som hockeyfrillan."
"En skapelse att skåda i sin glans, men…"
Jag säger dig, förr eller senare, måste till och med festen där bak sluta.
"Säger du att det är dags för mig att ge upp Hannah?"
"Det skulle jag aldrig säga."
"Inte Lilly eller Jesse heller."
"Den enda som kan säga det är…"
"Åh, nej."
Säg inte, "Följ ditt hjärta."
-Men älskling… -Eller njuren, mjälten…
"…eller andra vitala organ."
-Min favoritreplik. -Ganska bra.
"Vad vill du jag ska säga?"
"Säg att allt blir bra även om jag avslöjar hemlisen."
"Det kan jag inte."
"Men jag kan säga så här."
Du kommer kunna gå till skolan med Lilly.
Du kan gå ut med Jesse utan att halva jorden hatar honom.
Du måste offra ditt privatliv.
"Oavsett var du är, kommer folk känna igen dig."
"De kommer behandla dig annorlunda."
"Är det värt det?"
"Det kan bara du bestämma."
"Borde lyssnat på mjälten."
Älskar den repliken också.
Jösses. Om scenen gick trögt,
kasta du in ett jösses och så skrattade alla.
-Varje gång. -Kul.
-Det var toppen. -Tack för att du kom.
Det var så lite, kompis.
-Älskar dig. -Älskar dig.
-Bäst av båda världarna. -Nu går vi.
-Ut. -Ska jag följa efter?
-Gå ut. -Hitåt?
-Ja. -Okej.
Vi går ut där.
Kom, vi går. En sista gång.
Där står Jason och röker.
-På tal om kompis. -Där är han.
Glömde stänga dörren.
Myggen kommer in.
Vi firar idag, visst det är känslosamt?
För vi sitter här och…
avslutar ett kapitel.
Vad skulle du vilja säga till den yngre Miley?
Till yngre Miley
vill jag säga att jag är stolt över mig.
Jag hade en framtidsdröm för livet.
Den handlade om…
hur min själ kände sig när jag fick folk att skratta.
Även smågrejerna vi gjorde under filmning,
ramla ner för trappor eller se löjlig ut framför en kille.
Jag älskar att se att folk skrattar åt mig.
Tjenare.
Jag är en muggfluga.
Pappa, vem satte mitt ansikte på finnen?
Kramp i nacken. Peruken är tung!
Jag vill bara säga till alla barn där ute
att Hannah Montana gillar morötter!
Mile, vet du vad den här gör?
Jag har mina aningar.
Jag ska bara…
Hej, allihop.
Du har rätt. Det börjar bli löjligt.
Om jag kunde säga nåt till mitt yngre jag,
är det att jag är stolt att ha varit äkta
att det jag gjort alltid kommit från hjärtat först.
Alltid handlat om att göra världen en bättre plats
från vad jag kan erbjuda. Och…
Om det är att bli skrattad åt,
eller att nån sjunger med i en sång jag skrivit,
jag är stolt att få folk känna sig mindre ensamma
genom att dela och vara modig nog
att visa mina känslor och släppa in folk.
Sista frågan.
Vad vill du säga till dina fans
som funnits med dig de senaste 20 åren?
Till fansen skulle jag vilja säga,
inte bara för att det är Hannahs 20-årsjubileum,
ett stort, varmt tack,
därför mitt liv är så underbart,
och det gör ont och sårar mig att veta att
inte alla popstjärnor kommer få erfara det jag fick.
Men det finns en del i mitt liv som är…
Unikt för min del och ibland…
Kan jag känna mig ensam i den här upplevelsen
eftersom inte alla…
Det finns ingen jag kan prata med och säga…
"Så här är mitt liv." Men…
Det är…
Anledningen att jag blir känslosam är
att medan jag åldras, blir pappa äldre,
mamma blir äldre.
Många av de som banat väg för mig
fått mig känna mig trygg i livsstilen.
Jag har varit extremt välsignad att få så mycket kärlek
inom min familj. Och nu…
att finna kärlek på annat sätt, att finna kärlek…
där jag känner att jag tar nästa steg
mot min kvinnlighet, att skapa ett liv med nån.
Jag tror alla har en fantasi om att få känna sig älskad
och jag har alltid känt det från olika ställen,
särskilt från de miljontals
som håller upp "Älskar dig"-skyltar på konserter
eller skriver i kommentarer, men att erfara det nu
och tänka hur mina kommande 20 år kan se ut,
kommer vara så annorlunda mot för ett tv-program.
Samtidigt, förhoppningsvis blir mycket detsamma.
Skämten, visheten, kvalitetstiden i köket,
att avsluta dagen på soffan och skriva en sång.
Enda skillnaden är att det blir mitt.
Bara för mig.
Det blir inte sänt runt hela världen.
Du har något extra speciellt
planerat för fansen, för att avsluta kapitlet.
Du får fortsätta.
Då kör vi.
-Tack. -Så känslosamt.
-Älskar dig. -Redo att gråta.
Älskar dig.
-Då går vi. -Då går vi.
-Det är toppen och kul. -Kul.
-Ja. -Jag tror folk…
-Om du låter det vara med… -Nu kör vi.
Det har varit en ära att fira 20 år med Hannah Montana.
Jag har tittat tillbaka på varje minne med hjärtat fyllt av kärlek.
Hannah, gav mig början, men mina fans gav mig det här livet.
-En kyskhetsring. Herregud. -Grattis Hannah!
-Snyggt! -Herregud!
-Grattis, Hannah. -Noah!
Tack!
Vi pratade om hyr, typ då det behövdes en liten tjej i scenen
offrade vi alltid Noah. "Ja, Noah kan göra det."
Jag hängde jämt där, älskade inspelningsplatsen.
-Ja. -Jag hade så roligt.
Jag lekte med andra småtjejer,
-och alla mammorna. -Jag vet.
Det var helt galet.
Grattis till 20-årsjubileumet, Miss Montana.
-Tack, Noey. Älskar dig. -Det var kul.
Tack, tack. Du är bäst.
-Älskar dig. -Jag älskar er.
-Älskar dig också. -Du med, mamma, Jag är så stolt.
Älskade att vara Hannah då. Jag lever för det nu.
Det här är Miley. Det här är Hannah.
-Det är Hannah. -Det är en kombo.
I Nashville säger vi inte "födelse-dag."
Vi säger "fölsedag." Som "Min fölsedag."
Dagens väska för mig.
Lägg inte tillbaka den i förrådet innan jag är klar med den.
Jag pajade för livet där och då.
Jag sa, "Du måste trycka in pajen!"
"Serien måste fortsätta!"
Kan jag ha peruken?
Tänkte du kanske ville bära den.
Tish hade rätt. Tish har alltid rätt.
-Ja. -Hon kommer älska det.
Översättning: Helen Sjödin