Downloaded from YTS.BZ
Tulet aina pitämään minusta.
Edustan sinulle niitä syntejä, joihin sinulla ei ollut rohkeutta ryhtyä.
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Oscar Wilde
Kiitos, että tulitte. Pakko ei ollut. Tekoäly on suht kyvykäs.
Se on turhan hyvä. En luota siihen.
iPhone lisää "Jumalaan" ison kirjaimen kysymättä minulta. Onko tuttua?
En tiedä, mikä päivitys se oli. "Tarkoititko kuningasten kuningasta?"
Robotit tykkäilevät Herrasta.
Huolestuttavatko robotit? Niin.
Oletteko katsoneet tuttujanne ja sitten itseänne ja ajatelleet:
"O-ou.
Minä olen se, joka rakastuu robottiin"?
Rehellisesti. Minä se olen.
Siksi en käytä ChatGPT:tä. En ole valmis suhteeseen.
Pysyn nyt lujana,
mutta kun robottikumppaneita ryhdytään myymään,
puolustan robottimiestäni kännissä illalliskutsuilla ystävilleni:
"Sori. Mikä edes on 'sielu'? Voitteko määritellä sen? Niinpä.
Ja olen tavannut kurjan miehesi, Chelsea. Lyöt varmasti hänen töpselinsä seinään."
"Hän kuolee ilman CPAP-laitetta."
"Ihan sama. Hänen tarinansa ovat pitkiä.
Vähän kunnioitusta. Hän ei ole air fryer, vaan elämäni rakkaus.
Katso häntä silmiin. Hänen pronomininsa eivät ole 'se/tuo'.
Itse olet 'narttu/NARTTU'. Kyllä, toinen isoilla kirjaimilla."
Idea robottikumppanista on hyvä, koska homma on vaikeampi pilata.
"Vaikeampi."
Totta. Olisin silti paskamainen ja mustasukkainen.
"Miksi olet aina astianpesukoneen vieressä?
Onko hänen varusteensa omiani isommat?
Onko hän minua kosteampi?
Osaan minäkin puhaltaa kuplia.
Voin saada tulehduksen, mutta jos kuplia haluat…"
Olin toksinen tyttöystävä. Olen työstänyt sitä terapiassa.
Olin painajainen parikymppisenä. Tapailin miestä.
Makasimme sohvalla. Emme riidelleet. Se oli outoa, joten käännyin -
ja sanoin: "Muru, jos selviäisi, että olemme serkkuja,
jättäisitkö minut?"
Hän sanoi: "Jättäisin!"
"Sepä oli nopeaa", sanoin.
"Ei jatkokysymyksiä. Häivyt vain."
"Se on laitonta, Taylor." "Niin ovat sienetkin, ja vedimme niitä.
Nytkö olet lainkuuliainen kansalainen, koska olemme serkkuja?"
"Olet väärässä. Kysy keneltä vain."
Tekstasin kolmelle onnelliselle pariskunnalle.
"Jos yhtäkkiä selviäisi, että olette serkuksia,
suhde on yhä sama, mutta olette serkuksia. Eroaisitteko?"
Kaikki kysyivät: "Pitäisikö siitä kertoa muille?"
Näytin hänelle puhelintani ja sanoin: "Tältä rakkaus näyttää."
Pikakysely…
Taputa, jos jättäisit kumppanisi, jos hän olisikin serkkusi.
Moni siis jättäisi.
Älkää keskustelko. Riidelkää autossa.
Taputa, jos jättäisit kumppanisi, jos hän olisikin robotti.
Kiintoisaa.
Taputtajia oli vähemmän.
Jotkut taputtivat serkulle, vaan eivät robotille.
Selvä, hylkäämme siis perheemme,
mutta panemme leivänpaahdinta. Se käykin järkeen.
"Jumala" isolla J:llä sai minut tolaltani uskonnollisen traumani takia.
Onko se tuttua?
Niin arvelinkin.
Se tarkoittaa sitä, että kirkossa varttunut -
ei ole enää uskonnollinen, mutta kivoista jutuista tuntee syyllisyyttä.
Oletteko menneet tolaltanne kesken orgasmin?
Se notkahdus on Jeesus -
heittämässä vettä naamallenne.
Siksi en sano "Voi luoja" seksin aikana. Hän tulee kutsusta kuin Betelgeuse.
Enkä ole ateisti, en vain tiedä, mitä tapahtuu.
Ettekä tekään. Kukaan ei tiedä.
En vain samastu kristittyjen varmuuteen, kun he sanovat tietävänsä.
"Mutta mistä tiedät?" "Tiedän vain."
Minä olen ollut varma vain ripulista. Silloin vain tiesin.
Ainoa kerta, kun olen ollut…
Kyllä, rukoilinkin.
En pidä ateisteistakaan. "Ei Jumalaa, vain pimeyttä, haista perse."
Enkä kristittyjen varmuudesta. "Jumala on, tässä on osoite."
Inhoan itsevarmuutta. Niin se on. En siedä liiallista itsevarmuutta.
Minulla on yksi itsevarma ystävä. Enempää en jaksaisi.
Yksi itsevarma ystävä.
Tiedättekö ne tytöt, jotka tulivat myöhässä tunnille -
frappucinonsa kanssa? "Tiedetään, äitisi hommasi sinut tarkoituksella."
Sellainen hän on.
Tapaamme vain 6–8 kuukauden välein. Menimme lounaalle pari kuukautta sitten.
Ruoka tuotiin pöytään. Hän lähetti omansa heti takaisin.
Tiesittekö, että niin voi tehdä? Hän teki niin oikeasti.
Kysyin: "Mikä siinä oli vialla?" "Siinä oli hius."
Yksi hius.
Lasagnessani pitäisi olla kokonainen tupee.
Silloinkin olisin: "Anteeksi, olisi pitänyt pyytää tämä ilman tupeeta.
Ymmärrän, että se on koriste,
mutta tässä poliittisessa ilmastossa se on häiritsevä…
Ymmärrän. Se näyttää luonnolliselta. Kiitos. Napsin sen ympäriltä."
En ole uskonnollisia fiksumpi.
Inhoan sitä, kun ateistit puhuvat alentuvasti.
Olen uskonut paljon typerää paskaa. Jumala ei ole kolmen parhaan joukossa.
Olen uskonut pitkiä miehiä.
"Hän soittaa kitaraa, hän on varmasti kiltti."
Kun perheeni puhuu Jumalasta:
"Jumala on auttanut minut läpi vaikeuksien",
niin puhun samoin Gilmoren tytöistä.
Olen idiootti.
Gilmoren kyllä kirjoitan isolla.
Juuri näin.
Moni läheiseni on kristitty ja rukoilee puolestani.
Yritän olla loukkaantumatta siitä.
Tiedättekö, kun joku rukoilee puolestanne, muttette tiedä miksi?
"Tiedoksi, että rukoilen puolestasi." "Mitä?
En ole sairas.
Rukoilen sinun puolestasi. Mitäs sanot siihen, Bev?
Tarvitset sitä, ämmä."
Bev: "Jumala on kehottanut minua siihen." "Turhaan, sillä voin mainiosti.
En tiedä, mitä kuulit parkkiksella, mutta se oli perheasia.
Tummennan pakettiauton ikkunat."
Elämässäni on siistejä kristittyjä. He kertovat olevansa siistejä.
Kyllä. He kiroilevat julkisesti.
He sanovat: "Ymmärrän epäilyksesi. Katson uutisia.
Tämä paska on perseestä."
Sitten he ovat kuin olisivat tehneet skeittitempun.
Siisti setäni on pastori. Hän on nöyrä, maanläheinen.
Hän ei ole mikään megakirkkopälli, jolla on tennarit ja oma kirja.
Miten pastorit käyvät kirjakiertueilla? Hehän markkinoivat jo Raamattua.
"En tiedä… minä tässä vain…
Montako bestselleriä tarvitset, Joel?"
Setäni on siisti. Vain hän ymmärtää ammattiani.
Meillä on samanlaiset työt. Muutamme elämiä viikonloppuisin.
Hän vihaa tuota vitsiä. Yritän aina jutella työjuttuja.
"Jim, miten aikainen show'si meni?"
"Se on ensimmäinen palvelus."
"Myöhäisessä oli joku huutelija."
"Hän huusi 'aamen' ja 'halleluja' kuten pitääkin."
"Pahimman laatuinen huutelija. He tukevat mutta häiritsevät flow'ta.
Minäkin lahjoitan 10 prosenttia palkkioistani."
"Kenelle?" "Agentilleni, mutta silti."
Jatkan: "Vitsailen. Työmme eroavat toisistaan.
Mutta mieti tätä:
Saan yleisöni tuntemaan syyllisyyttä, ja sinä pelastat heidät sunnuntaina."
Minä syötän, sinä teet maalin. Ole hyvä.
Minä autoin."
Jim-setä on huippupastori.
Hän on edistyksellinen. Saarnat ovat kiintoisia.
Lapsuuteni pastorit olivat erilaisia. He pysyivät kolmessa aiheessa.
Viestejä oli kolme: Saat anteeksi, avioliitto on vaikeaa,
hyvää joulua. Siinä ne olivat.
Jouluna ja pääsiäisenä tunnen kyllä myötätuntoa heitä kohtaan.
Ne ovat rekrytointiviikkoja. Silloin kaikki ilmestyvät paikalle.
Kofeiinittomat kristityt ilmaantuvat kirkkoon.
Ne mulkut käyvät kaksi kertaa vuodessa,
ja heille on tarjottava ekstraa, jotta he tekisivät viikkotilauksen.
Paineitahan siitä tulee.
Pastori ei voi olla luova jouluna tai pääsiäisenä.
Silloin ei voi sekoilla.
Akustinen keikka ei käy. Vain hiteille on tilaa.
Tarinaa on iskettävä.
Pääsiäinen on parempi tarina kuin joulu.
Pääsiäisenä on ristiinnaulitseminen ja ylösnousemus.
Niillä tätä kamaa myydään. Tunnette juonen.
Tuttua juttua.
Kuollut kaveri näin, mutta tyylillä. Hyvällä maulla.
Se saa ajattelemaan omaa kuolemaansa. "Toivottavasti kuolemani sopii koruun."
Halusitteko mumminne kuoleman nilkkakoruun?
Jeesus on ikoninen kaveri.
Lopetan tuon. Ymmärrätte kyllä yskän.
Pääsiäinen on hieno tarina. Siinä riittää toimintaa.
Ristiinnaulitseminen, ylösnousemus.
Kolmekymppinen, lihaksikas Jeesus täydessä kukassa.
Hän palasi kuolleista. Kuin Twilight konsanaan.
Tarina on seksikäs.
Vitsi. Twilight kuuluu mormoneille. Sitä ei saa viedä heiltä.
He eivät saa edes juoda kofeiinia.
Joulu vain ei ole yhtä hyvä tarina. Jeesuksen syntymä. Vahva alku.
Enkeli kertoo Marialle: "Olet neitsyt, mutta odotat Jumalan poikaa."
Hitto. Sitten enkelin piti kertoa se poikkis-Joosefille,
koska "uskokaa naisia" oli vasta tuloillaan.
Enkeli: "Jumala se on. Vannon sen."
Sitten enkeli häipyy, ja heidän piti talsia pitkä matka talliin.
Siinä se joulutarina osapuilleen on.
Jeesus ilmestyy vasta sen lopussa. Hän ei tee taikoja. Kurja tarina.
Jeesus ilmestyy vasta lopputekstien jälkeen kuin Marvel-leffassa.
Täyttä roskaa.
Syvältä.
Kerran pastorimme yritti elävöittää joulutarinaa.
Hän arveli keksineensä uuden näkökulman ja sanoi: "Kuulkaa,
mehän aina kiirehdimme joulutarinan läpi, koska se on niin tuttu kaikille.
Mutta jos oikein tosissaan miettii,
millaista Marialla täytyi olla…"
Kaikki naiset olivat…
Ja miehet taas: "Ei!"
"Kuka Maria oli? Se alusko? Se reikäkö, johon Herra laitettiin?
Puhutko Jeesus-purkista?
Kristus-kaapistako?
Pelastaja-pussiako tarkoitat?"
Profeetta-pussukkako?"
Eiköhän siirrytä jo eteenpäin.
Mutta tuo on hauska peli siihen serkustappelun lomaan.
Saarna Marian näkökulmasta meni hyvin, ja hän oli seuraavana jouluna innoissaan.
"Viime vuonna juttelimme siitä, miltä Mariasta tuntui.
Mutta olemmeko pohtineet, miltä Joosefista tuntui?"
Miehet innostuivat: "Viimeinkin meitä edustetaan!
Huorat valehtelevat minullekin!"
Joosef oli tuolloin Marian kihlattu.
Ehkä kaikki eivät tiedä Raamatun tarinoita.
Kirkossa varttuneena sitä ei tiedä, että muilla on lapsuus ja polkupyörät.
Onko täällä ketään, joka ei käynyt koskaan kirkossa?
Kaikki takarivissä. Se käy järkeen.
Kuulostatte rennoilta, mutta miten erotatte oikean väärästä?
Miten ette tapa ihmisiä?
Jotkut kristityt puhuvat noin. Isäni sanoi,
että olisi vankilassa ilman uskontoa.
Minä olin, että: "Olen kuusi.
Luetaan mieluummin lastenkirjaa isän synkkien ajatusten jakamisen sijaan."
Jotkut puhuvat noin. "Jos Taivas-Isi ei pitäisi minua ruodussa,
tapahtuisi kauheita."
"Kiva, sinun kanssasi en halua hengailla kahden."
Mutta kaikki eivät ehkä tunne Raamatun tarinoita.
En testaa teitä. Opin läksyni.
Kerran kysyin eräältä, ja hän sanoi hädissään: "Vihannestarinat".
Läheltä liippasi, mutta kyllähän nauratti.
"Kuka petti Jeesuksen?" "Bobi Tomaatti!"
Bobi hyppeli ruutuun ja huusi: "Olet vainaa, Jeesus!"
Pilailen. Vihannestarinoissa ei ollut ristiinnaulitsemista.
Ei suinkaan. Aivan liian synkkä aihe.
Eikä vihanneksilla ole käsivarsia, joten…
Kuka esittäisi loppukohtauksen?
Kiinnitettäisiinkö Lariin babyporkkanat? Pähkähullua. Ei niin voi tehdä.
Olettaisin, että tiedätte kuitenkin Nooan arkin.
Suurin osa tietää. Se on iso juttu. Se on aina värityskirjojen kansissa.
Se on todiste siitä, kuinka sekopäinen Raamattu on,
että Nooan arkin tarinaa pidetään lasten tarinana.
Tarinahan on synkkä.
Jumala hukutti lapsensa, koska nämä olivat ärsyttäviä.
"Joo, tarina sopii lastenhuoneen seinämaalaukseksi.
Tule, kamu. Nämä eläimet eivät hukkuneet.
Onnekas hevonen, joka pääsi veneeseen yhden ystävän kanssa."
Sateenkaaresta se hyväksyntä johtuu.
Jumala lähetti Nooalle, jolla lieni nyt luottamusongelmia,
sateenkaaren lupaukseksi, ettei aiheuta enää tulvaa,
mikä on tarinan synkin osuus.
Sateenkaari tuhotulvan jälkeen.
Sama kuin ostaisi sormuksen, kun on jo työntänyt toisen portaita alas.
Sateenkaaresta ei tule mieleen homot.
Ajattelen vain Jumalaa sanomassa: "No, enhän minä kaikkia tappanut."
Kaikki eivät tiedä arkin tarinan olevan Raamatusta.
"Tiedättekö Raamatun tarinoita?" "En yhtäkään." "Entä Nooa?" "Sen tiedän."
Raamatun tarinat ovat soluttautuneet popkulttuuriin.
Ystäväni tiesi tuhlaajapojan tarinan.
"Tiedätkö sen?"
Hän sanoi: "Sehän oli tv-sarja. Olen kuullut termin."
Jeesus kertoo tuhlaajapojan tarinan antaakseen opetuksen.
Tarinassa rikkaalla isällä on kaksi poikaa.
Vanhempi tekee kaiken oikein, nuorempi haluaa rahansa heti.
Isä sanoo: "Perintö ei toimi niin, olen elossa, mutta tässä."
Hän antaa nuoremmalle rahansa. Sitten se paskiainen vain häipyy.
Olen muuten neljästä vanhin. Tämä paskainen häipyi heti.
Tai: "Haaskasi omaisuutensa villiin elämään."
Raamatun kielellä siis tuhlasi sen Bitcoiniin ja sylitansseihin.
Vuosia myöhemmin hän silti ryömi kotiin: "Anteeksi, isä.
Tuhlasin rahasi. Olen syvältä. Voinko tulla takaisin?"
Vanhin kai ajatteli: "Viimeinkin. Hoitele hänet."
Isä sanoi:
"Vauvani palasi! Järjestetään isot kestit."
Kaikilla vanhimmilla lapsilla täällä on nyt ripuli.
Olette niin vihaisia, että persereikänne imeytyi kehoonne.
Raamatun ihmiset eivät voi satuttaa teitä. He ovat mullan alla.
Kohta tämä loppuu. Vanhempi poika on tietysti vihainen.
"Olen aina tehnyt kaiken oikein, enkä ole saanut edes pieniä kestejä."
Niin hän oikeasti sanoo.
Isä sanoo: "Olet hyvä poika.
Rakastan sinua.
Mutta veljesi -
oli eksyksissä ja nyt hän on palannut. Juhlimme siis."
Pastorien mukaan kyse on siitä, että voi elää synnissä -
ja olla eksyksissä hengellisesti, mutta Herra antaa anteeksi.
Minusta taas kyse on siitä,
että Jeesus oli ainoa lapsi.
Lapsuudessani näin Raamatun tarinoita kaikkialla.
Tässä on hauskoja:
Kahdensadan esinahan tarina. Onko tuttu? Eikö?
Se vaatii syvempää läpileikkausta. Eli…
Daavid halusi naida Saulin tyttären.
Saul sanoi: "Ole hyvä vain, jos tuot sadan viholliseni esinahat."
Selvästikin hän oli skorpioni.
Kuka miettii vihollistensa esinahkoja?
Hänen täytyi syntyä marraskuussa.
"Hommaa sata esinahkaa, niin katsotaan."
Daavid lähtee matkaan -
ja tuo kaksisataa esinahkaa, josta juontuu sanonta:
"Jos mies haluaisi, hän kyllä kävisi toimeen."
Ei se TikTokista ole, vaan Raamatusta.
Entä Job? Onko tuttu?
Paikalla on Job-faneja.
Job oli Jumalaa fanittava kaveri. Kerran Jumala ja Saatana juttelivat.
En tiedä, miksi, mutta joskus sitä soittaa eksälleen,
ja muut pohtivat, miksi ihmeessä.
Jumala ja Saatana siis hengailivat.
Saatana sanoi: "Huomasin, että Job tykkää sinusta kovasti."
Jumala on että: "Jep."
Saatana: "Tuskin tykkäisi, jos kurmootan häntä kunnolla."
Jumala:
"Okei, näytä sitten, mihin pystyt."
Saatana siis pilasi Jobin elämän, mutta tämä ei silti hylännyt Jumalaa.
Siihen Kuinka hukata kundi 10 päivässä perustuu.
Matthew McConaughey on Job.
Kate Hudson on Saatana.
Onko täällä ketään, joka on luopunut uskonnosta aikuistuttuaan?
Olette oikeassa show'ssa.
Kuka täällä on levittänyt Jumalan sanaa ollessaan vielä uskonnollinen?
Vähemmän porukkaa.
Se on rankkaa. Monet meistä eivät tehneet läksyjä.
Levititkö sanaa ollessasi uskonnollinen?
Tuntuuko sinusta koskaan… Vakava kysymys.
Tuntuuko sinusta koskaan, että sinun pitäisi soittaa pelastamillesi?
Kohteliaisuudesta.
"Muistatko, mitä kerroin? En ole enää varma."
Entä jos heille kerrotaan taivaassa:
"Sponsorisi ei ole täällä, joten emme tienneet tulostasi.
Oletko varma? Ehkä hän ghostasi sinut.
Sori, mutta päädyt helvettiin. Pahoittelen."
En pelastanut ketään.
Puhuin ex-mormonille. He tosissaan pelastavat väkeä.
"Kuolleiden kaste". Tiedättekö, mikä se on?
Mormonismissa pelastetaan kuolleitakin,
mikä tietenkin vähentää paineita elävien pelastamisesta.
"Uskotko Jumalaan?" "En." "Ei haittaa, jäämme odottamaan."
Heti, kun tyyppi on vainaa: "Bibbidi-bobbidi-mormoni!"
Näin sielu sujahtaa taivaaseen.
Vähän kuin tuulettaisi kakanhajua deittinsä vessasta.
Jos et naura, olet naimisissa. Tämä vitsi ei ole sinua varten.
Sen kuin paskotte ovet auki. Meillä on tulitikut mukana kaikkialla.
Jumalan sanan levittäminen ei ollut isoin ongelmani.
Minua vaivasi se, että hyvät pointit kiellettiin.
Kyllähän Jumalan tietyt teot olivat melkoisen sekopäisiä.
"Niin, Vanhassa testamentissa. Silloin Jumala vielä ryyppäsi.
Hän oli erilainen.
Silloin Hän oli horo, mutta sitten Hän sai lapsen ja muuttui.
Hän oli veljeskunnassa, tietenkin Hän hukutti ihmisiä.
Ihmiset muuttuvat."
Vaikeisiin kysymyksiin vastattiin aina samoin.
"Hyvä kysymys.
Sitä voi kysyä Jumalalta, kun pääsemme taivaaseen."
Jumalaa tosin saattaisi hieman pänniä,
että ihmiset ilmestyvät kysymyksineen taivaaseen.
Jumala teki kaiken ja kaikki. Hän haluaa esitellä taivasta.
Mutta hän joutuukin pitämään lehdistötilaisuuden, kun joku kuolee.
Aina kun joku kuolee: "Hei, tervetuloa taivaaseen."
"Pääsevätkö lapset automaattisesti taivaaseen?
Et kai lähetä lapsia helvettiin, ethän?"
Jumala: "Perse…
Oikeastiko? Olet jumalauta taivaassa.
Jankkaatko työläisten oikeuksista Disneylandissa? Turpa kiinni.
Olet ilonpilaaja.
Joo, lapset ovat taivaassa.
Heidät on mykistetty, jotta me muut voimme nauttia elosta."
Synkkä vitsi. Tiedetään.
Lapsuuteni vuoksi huumorintajuni on synkkä.
Kirkko on synkkä.
Sunnuntaisin mennään isoon huoneeseen:
"Eikö ole hienoa kuolla ja olla Isin kanssa?" Sitä kirkko on.
"Haluan päästä Isukin luo." Sitä kirkko on.
En voi täysin syyttää kirkkoa. Vanhempani kuoli, kun olin pieni.
Sisarusparvellamme on synkkä huumorintaju. Juttelin sisarukseni Brinnin kanssa.
Sisaruksethan muistavat eri kohtia lapsuudesta.
Joskus tapahtumat tulevat puheeksi. "Mitä sinä muistat?"
"Kerätään muistot yhteen ja selvitetään, mitä helvettiä tapahtui."
Pidimme taas yhden pulmapäivän.
Kysyin:
"Muistatko saattohoitokodin tukiryhmän vanhempansa menettäneille lapsille?"
Brinn muisti sen.
"Muistatko, kuinka joidenkin vanhemmat olivat vielä elossa?"
Joillakin oli yhä…
Ryhmän olisi ehkä voinut jakaa eri huoneisiin.
Ehkä jonkinlainen univormu olisi ollut hyvä.
Vaan ei. "Nykypäivä, tulevaisuus. Keskustelkaa.
Jotain on luvassa. Tiedätte kyllä, mitä."
En muistanut sitä.
Muistan, että siellä oli yksi lapsi, jonka vanhempi ei ollut kuollut,
vaan setä.
Ja… Kuulkaa.
En halua olla ilkeä,
mutta meidän äitimme kuoli.
Ja minusta tuntuu,
että paperi päihittää sedän. Hiffaatteko?
Hänen vanhempansa olivat elossa. Hän ei ollut Hämähäkkimies.
Jotkut menetykset vaikuttavat syvästi, ja jotkut ovat setiä.
Mitä me edes…
Kun vanhempi kuolee nuorena, kuolemaa ajattelee muita enemmän.
Minä ainakin. Ajattelen aina pahinta.
Katastrofiajattelu vaikuttaa moniin suhteisiini.
Kerran seurustellessani kysyin: "Jos et kuule minusta pariin tuntiin,
pelkäätkö, että jotain kamalaa on tapahtunut?"
Hän sanoi suorilta, että ei.
"Pelkään, että olet vihainen minulle."
Miehet pelkäävät enemmän vihaa kuin kuolemaa.
He mieluummin surisivat kuin olisivat pulassa.
Totta se on.
Jos vaimo on soittanut viisi kertaa, mies miettii:
"Toivottavasti tämä on ensihoitaja."
Kunpa tuo vitsi ei toimisi.
Tiedättekö, mikä on hassua vaimojaan tappavissa miehissä?
Odottakaa nyt.
Vaimojaan tappavissa miehissä on hassua se,
että he luulevat selviävänsä.
"Äijä, et ole kuunaan suunnitellut yhtään mitään.
Et koko elämäsi aikana.
Et ole koskaan edes varannut pöytää, ja nytkö muka piilotat ruumiin?
Oikea tapahtumasuunnittelun neitsytmatka. Aloittaisit nyyttäreistä."
Vietin suuren osan elämästäni peläten kuolemaa.
Aina kun en aktiivisesti kaivannut sitä. Hyvä, täällä on muitakin masentuneita.
Ruotsissa minua vain tuijotettiin.
"Surullinen täysin syyttä? Miten?" He eivät ymmärtäneet läppää.
Euroopassa minua ei ymmärretä. "Jumala? Meillä on terveydenhuolto.
Saatteko Jumalan sen sijaan? Eihän se ole sama asia."
Masentuneilla on monimutkainen suhde kuolemaan.
Sitä pitää kuolemaa Oopperan kummituksena.
Suurimman osan ajasta sitä pelkää,
mutta sitten toinen puoli sen kasvoista onkin varsin komea.
"Voisin asua maan alla. En tiedä."
Tämä osio on surullinen.
Olen yrittänyt kohdata kuolemanpelkoni.
Tein testamentin, koska ystäväni menivät naimisiin.
"Haluan allekirjoittaa pelottavan asiakirjan."
Opin paljon. Tehkää ihmeessä testamentti asiantuntijan avulla.
Turbulenssissa paniikissa kirjoitettu lappu ei toimi.
Opin sen. Luulin sen pitävän oikeudessa.
Opin muutakin. Tätä en tiennyt:
Jos kuolee yllättäen,
lähimmät sukulaiset ovat vanhemmat sisarusten sijaan. Hölmönä luulin toisin.
Niinpä vanhemmat perivät kaiken, ellei määrää kirjallisesti toisin -
kuin pikkumainen ämmä.
Jotkut teistä miettivät: "Ihan sama.
Minulla ei ole häävi suhde vanhempiini, mutta ei mitään perittävääkään."
Onko teillä televisiota?
Ansaitseeko paska isänne teistä ylimääräisen television?
Pitäisikö kuolemanne olla kuin Mitä maksaa?
Paskat. Asianajaja langan päähän.
Tein päätöksiä testamentin suhteen.
Kuka saa vetää töpselin, jos olen koomassa.
Valitsin Brinnin, koska hän perii rahani. Onhan hänen ansaittava ne.
"Päätä, milloin kolikot kilahtavat tilille."
Hän kysyi, kauanko hänen pitää odottaa, jos olen koomassa.
"Tee näin: Aloita Puisto-osasto alusta -
ja näytä sitä vuorokauden ympäri sairaalahuoneessani.
Jos pääsemme loppuun, enkä ole vielä herännyt,
aloita Konttori.
Kun Steve Carell lähtee, listi minut.
En halua nähdä Andya pomon roolissa. Älä tee sitä minulle.
Älä tee sitä."
Päätin, mitä jäänteilleni tehdään.
Oletteko päättäneet, mitä ruumiillenne tehdään?
Mitä päätit?
Puukapseli! -Puukapseliko? Kiva. Pidän siitä.
Joskus joku sanoo, että hänestä tulee puu.
Sitten on selitettävä, ettei se toimi niin.
"Olen puun ruokaa. Autat. Olet puulle kauneuskilpailujen äiti.
'Mene sinä, vauvani. Elän kauttasi.'"
Kapseli on hyvä. Onko muita? -Lahjoitus tieteelle.
Joku… Mitä? -Lahjoitus tieteelle!
Lahjoitus tieteelle. Mille haaralle?
Mikä tieteenala on mielessäsi? -Lääkis.
Oletko valinnut lääkiksen, muttet tieteenalaa?
"Keskittykää kaulan yläpuoleen…"
Luotammeko ruumiimme -
opiskelijoiden käsiin?
"Tässä on vainajan reiät. Päättäkää te tiede."
Enpä oikein tiedä.
Antaisin heille tarkat ohjeet. Se tässä pointtina.
Tuhkataanko ketään?
Toivottavasti olette suunnitelleet, mihin tuhkat heitetään.
Jos ette suunnittele sitä, päädytte outoon paikkaan.
Tuhkanne päätyvät kuskin puolen mukinpidikkeeseen.
Siihen, mihin jää kaurajuomalaten viimeiset rippeet.
Paras saamani vastaus oli "viikinkihautajaiset".
Joku tyyppi yleisöstä huusi: "viikinkihautajaiset!"
"Selvä, jos sellaiset haluat.
Toivottavasti sukulaislapsesi pystyy moiseen osumaan."
Koska se on hankala paikka.
Vene pienenee mitä kauemmaksi se etenee.
Jos ampuu ohi, ne eivät ole viikinkihautajaiset,
vaan vain vainaja veneessä.
Se ei ole kovin juhlavaa. Se on Stand By Me 2.
Haluaisin tuhkattavaksi,
koska haluan aiheuttaa hankaluuksia perheelleni. Se on hauskaa.
Kuka kieltäytyisi viemästä tuhkia kotiin?
"En voi. Minulla ei ole tilaa. Minulla on jo kummittelevia kuppeja."
"Hyvä yritys. Vie minut kotiin. Olen pieni."
Sitten sirottelupaikan voi valita sen mukaan, mitä mieltä on perheestään.
Jos heistä pitää, voi valita Havaijin ja viikon pituisen sirottelun.
"Olette rakkaita."
Jos heistä taas ei pidä, voi valita vaikkapa Toledon.
Tammikuussa.
"Ei, tehkää se joulun ja uudenvuoden välissä."
Äitini tuhkattiin.
Isäni meni uusiin naimisiin äitini kuoltua.
Silloin isäni antoi äitini tuhkat mummilleni,
koska ne palautetaan lähettäjälle.
Totta. Anteeksi. Palautetaan valmistajalle.
Isä sanoi: "Nain uudelleen -
enkä voi viedä näitä toisen naisen kotiin."
Tyttärenään ajattelin: "Kyllähän muuten voit."
Mutta nyt aikuisena ajattelen: "Et tosiaan voikaan."
En pidä siitä, kun miehet seuraavat eksiään Instassa.
Jos hän toisi pikku luupussukan kotiin,
jossa ne asuisivat telkkarin alla iäti, tuskinpa olisin hyvilläni.
Olisin passiivis-aggressiivinen.
Heittäisin teelusikallisen tuhkaa päivässä vessanpönttöön.
Kunnes yhtäkkiä uurna onkin kevyempi.
"Ehkä hän laihtui.
Ilkeiletkö uurnan kehosta?"
Hauskaa siinä on, ettei minusta tunnu enää tuolta.
Nuorempana kyllä.
Kolmekymppisenä sinkkuna ei siitä enää niin piittaa.
Sitä vain haluaa jonkun ei-ärsyttävän. Nuorempana oli epävarma ja toksinen.
"Minun on oltava kumppanini ensimmäinen ja ainoa oikea rakkaus.
Mies ei saa katsoa pornoa."
Nyt mies saa runkata kuolleelle vaimolleen.
"Haluatko laittaa hänen luunsa tv:n alle? Pyöriikö ohjelmani? Hyvä sitten.
Laita sinne niin monta ämmää kuin lystäät. Katsomme Onko rakkaus sokea? perheenä."
Kamuni Dustin kysyi:
"Mitä jos miehesi olisi vielä rakastunut kuolleeseen vaimoonsa?"
Vastasin, että eihän vaimo ole palaamassa.
"Se on miehen ongelma.
Haistelkoon naisen paitoja ihan rauhassa, mutta pöytä on buukattu viideksi.
Eikä kuponki kata kolmea. Että itkeköön rauhassa.
Runkatkoon vaikka uurnaan.
Kun elämä antaa sitruunoita, tee sementtiä tai mitä ikinä."
Se on romanttista! Vaimo voi niellä viimeisen kerran.
Naurajat hävetkööt.
Kuolemanpelkoni on auttanut ammatissani. Se on tehnyt minusta työnarkomaanin.
Tein kahta kokopäivätyötä parin viime vuoden ajan.
Keikkailin viikonloppuisin -
ja viikolla juonsin After Midnight -ohjelmaa.
Kiitos.
Kiitos. Mukavaa.
Opin paljon ja työskentelin hienon väen kanssa.
Minulla oli avustajakin, jota en halunnut.
Tilanne lähtee helposti käsistä, kun jonkun työ on hakea välipaloja.
Ekana päivänä lainaa vain laturia.
Sitten pyytää kuplavettä.
Sitten jo pyytääkin käsistä pitelyä, kunnes nukahtaa.
Assistenttini oli Molly. Hän oli loistava.
Hän oli niin hyvä, että nyt kuolen yksin,
koska Molly asetti riman suhteilleni.
Näin hyvä hän oli:
Ajoin Paramountilla parkkikselle ja omalle paikalleni,
ja kuskin oven edessä kasvoi iso puska.
Ei siinä muuta kuin että autosta oli hankala päästä ulos.
Pari mehiläistä pörräsi ympärillä, joten väistelin niitä tavatessani Mollyn.
Ei muuta. En valittanut puskasta.
En ilmoittanut siitä kenellekään. Molly vain huomasi sen koskettavan minua.
Kun ajoin seuraavana päivänä paikalle,
puska oli kadonnut.
Kysyin Mollylta, leikkauttiko hän sen.
"Jep, ja hoitelin mehiläisetkin."
Ajattelin, että Mollyn kanssa ei pelleillä.
Hän hoiteli puskan hengiltä.
En voinut puhua niitä näitä, koska en tiennyt, mitä hän tekisi.
En voinut kertoa, kuinka Dave vähän ärsytti.
Seuraavana päivänä olisin kysellyt Daven perään.
"Hän on mehiläisten kanssa, Taylor.
Kavahdit hänen seurassaan, joten hoidin asian."
Sain HR-koulutusta ekassa kunnon työssäni.
Stand-upissa kun ei ole HR:ää. Päinvastoin.
"Ahdisteletko ihmisiä? Hienoa, aloita podcast."
HR-koulutus oli hauskaa.
Tiesittekö, että töissä saa naida muita?
Tai töistä. Itse työpaikalla ei.
Mutten tiennyt, että kollegoita voi naiskennella.
HR:n Jillin mukaan deittailusta vain pitää kertoa.
"Ai, kerrotteko siitä pomoille?" Jill: "Emme, mutta kerro meille."
Keitä tämä HR:n friikit ovat?
Kollegoita voi naida, mutta siitä pitää kertoa muille?
"Oliko se hyvää? Onko sinulla kuvia PowerPointiin?"
PowerPointissa käytiin läpi sopivia ja sopimattomia tilanteita.
Kaikki tilanteet ovat sopimattomia.
Minä luulin, että tarkoituksena oli keskustelu.
Ei, ne ovat selvästi sopimattomia.
Sain yksityisen HR-koulutuksen. Kai olin paikan heikoin lenkki.
Sain sen meikin aikana.
Minä, Deb ja Havana, joka teki meikin.
Jill kävi tilanteita läpi. "Ensimmäinen tilanne.
"Kyle sanoo Sharonin synttärinä:
'Panisin, vaikka olisit kuinka vanha' ja iskee silmää.
Onko se sopivaa?"
Me kysyimme: "Onko Kylestä kuvaa?"
"Miten pitkä Kyle on? Miltä hän tuoksuu? Miten vanha Sharon on? Ovuloiko hän?
Faktoja on liian vähän, Jill."
Parasta tv-työssä on se,
että he sensuroivat ikävät sanat ja räikeimmät jutut,
eli uskonnolliset isovanhempani voivat katsoa sitä -
mukavammin kuin stand-up-show'tani.
Vaikka kyllä he tukevat minua.
He yrittävät kovasti ymmärtää -
liberaalien, agnostikkolastenlastensa näkökantoja.
Isovanhempia kohtaan ei saa olla turhan ankara.
Jos he edes yrittävät ymmärtää, väärät termit voi antaa anteeksi.
"Mummini ei muista pronominejani." "Muistaako mummisi osoitteensa?"
Mummilla on isommatkin ongelmat.
Tiedättekö, kuinka vanhoja mumminne ovat? Omani on ollut 62-vuotias 40 vuotta.
Heistä ottaa enemmän kuvia kuin koskaan,
ja he tietävät miksi, eikä se tunnu hyvältä.
Isovanhempani olivat hyvä esimerkki kunnon kristityistä.
He ovat rakastavia, anteeksiantavia eivätkä he tuomitse.
Sisarukseni ja minä olemme agnostikkoja. Perheemme oli pelottavan kristitty.
Kun jokin satuttaa lapsuudessa, sitä ei halua aikuisena Barbie-taloonsa.
En myöskään käytä vöitä tai käytä puulusikoita.
Hyvä, meitä kaikkia pahoinpideltiin.
Kerroin vitsin Ruotsissa ja luulin, että he soittavat apua.
Ei ole mukavaa myöntää muille, että joutui hakatuksi lapsena,
kun muut vain peiteltiin nukkumaan. Se on noloa.
Kotona ei ole minua satuttaneita asioita:
Raamattua, vöitä, Silta salaiseen maahan -kirjaa.
Toivottavasti kirjailija näkee tämän ja pyytää anteeksi.
Kun varttuu pelottavassa, uskonnollisessa ympäristössä,
aikuisena erottelee oman itsensä siitä, mitä muut halusivat.
Tulin ulos kaapista parin viime vuoden aikana… Kiitoksia.
Kiitos.
Tuo on mukavaa, koska -
kun tulee biseksuaalina kolmekymppisenä ulos,
on kuin kertoisi tarjoilijalle synttäreistään.
"Kiva, laula itsellesi. Olet aikuinen."
"Anteeksi vain, olin rohkea. Tulin juuri ulos."
"Jaa, mutta reittihän oli selvä."
Olisin tehnyt sen aikaisemmin, mutta kolme sisarustanikin tuli ulos.
He vain ilmestyivät kuin murmelit.
"Kaipa olen sitten taas hetero seuraavan puoli vuotta."
Biseksuaalisuuden ympärillähän on myös stigma.
Monet olettavat silloin, että on hyvä seksissä,
enkä kyllä ole.
Enkä myöskään halua parantaa otteitani. En opi uusia temppuja.
Kun täytin 30, laitoin luukut kiinni. Kuten Jeesus sanoi: "Se on tehty."
Painan tallenna-nappia. Kuolen tällä tasolla.
Mutta en halunnut tahrata biseksuaalisuuden haaraa.
En halunnut kaataa joukkuetta. Moni ystäväni on seksuaalisesti avoin.
Se on hauskaa.
Ystäväporukassani on monta Samanthaa, ja he ovat inspiroivia,
mutta joukkue tarvitsee sievistelijöitäkin.
Homosievistelijöiden on sanottava:
"Olen bi ja pidän teistä kaikista enkä luota keneenkään.
Haluaisin, mutta en luota."
Samasta syystä itsemurhasta puhuminen on pelottavaa.
"Jos et mene maaliin asti, haluat vain huomiota."
Niinpä.
Seksuaalivähemmistöt pitävät tuosta vitsistä.
Heteroiden mielestä siinä on liikaa surullisia sanoja.
Se on kyllä totta.
Ei millään pahalla.
Onneksi heteromiehet eivät ole enää ainoa vaihtoehtoni.
Se oli synkkää ja rankkaa.
Ette ole pahoja, mutta teidän kanssanne on vaikea kommunikoida.
Olen yrittänyt.
Olen käynyt pariterapiassa. En ole ollut naimisissa.
Se on noloa.
On noloa erota jostakusta pariterapian jälkeen.
Sitä kantaa loppuelämänsä turhaa tietoa jonkun äijän lapsuudesta.
"Hyvä, nytpä tiedän loppuelämäni, mikä Michaelia riipii. Ikävää."
Emme useinkaan olleet samaa mieltä tulevaisuudestamme.
Halusin aina vain adoptoida lapseni.
Poikaystäväni söisivät vauvat, jos ne eivät näytä häneltä.
Jokainen heistä.
En ole koskaan ollut isä, joten ehkä se on tosihomma.
Yksi halusi käyttää sijaissynnyttäjää.
Pidän kyllä siitä ajatuksesta.
Voimannäyte. "Kanna tätä yhdeksän kuukautta.
Olen kiireinen. Puhelu odottaa. Älä syö kalaa."
Sijaissynnyttäjän sisukset räjähtävät, ja minulla on föönikampaus.
"Kiitos paljon.
Sinä hehkut. Olet rohkea. Rahat ovat yöpöydällä. Viisi tähteä.
Moikka!"
"Melkoista. Seuraavalla kerralla haluan toimituksen ilman kontaktia.
Olet oikeassa paikassa. Jätä se kuistille. Haen sen, kun lähdet.
Paikka on oikea. Ekstroverttinä olisin synnyttänyt itse."
En tiedä, haluanko lapsia. Soudan ja huopaan sen kanssa niin usein,
että joskus haluan sterilisaation,
koska se on lisääntymisen vastine -
sille, kun kippaa roskiksessa olevan leivoksen päälle vettä.
"Haluan tämän kuitenkin myöhemmin.
Mutta nyt ajattelen järjellä,
joten poistan vaihtoehdon."
Jos et naura, onnittelut terveestä ruokasuhteesta.
Onko täällä äitejä, joita ei haittaisi…
"Minä olen!" Mahtavaa.
…henkilökohtaiset kysymykset synnyttämisestä? Viittaat yhä.
Äidit ovat kivoja.
"Olen avoin kirja. Kirjaimellisesti. Selkärankani poksahti."
Jaan mielelläni." Montako lasta sinulla on?
Kaksi. -Kaksi? Hienoa. Minkä ikäisiä?
16 ja 18. -16 ja 18?
Hyvä, he ovat jo täysiä ihmisiä. Vauvojen suhteen jäädyn.
"Käveleekö ja puhuuko se?
Onko se avannut silmänsä? Onko se jo kuivunut?
Otteen täytyy pitää."
Sinulla on teinit. Tulivatko he pääterminaalin kautta?
Minusta tuo on tyylikäs ilmaisu.
Moni nainen on sanonut kiertueen aikana… Koska pelkään luonnollisesti synnytystä.
Kirkossa edes pidättäytyminen ei suojele siltä täysin.
Hehän kertoivat Mariasta.
"Pidä jalat yhdessä ja toivo, ettei Jumala valitse sinua."
Se vain lisää synnytyspelkoa. Synnytys on jo pelottava asia.
Entä jos se on perätilassa tai sairas? Entä jos se on Jumala?
Pelkään synnytystä, ja moni äiti on kertonut,
että kun ponnistaa, keho olettaa, mikä on homman nimi.
"Täältä pesee."
Ja jossain vaiheessa prosessia vauvan lisäksi voi pedille ilmestyä…
Kakkasitko sinä? Joo? Kiitos rehellisyydestäsi.
Tämän olen oppinut parin vuoden aikana:
kakkakysymykseen on vain kaksi oikeaa vastausta.
"Kakkasin" ja "en muista."
"Kakkasin", tai se ei kuulu minulle.
Jotkut puhuvat synnytyksestä kuin musiikkifestareista.
"Olin täysin pilvessä.
Isäsi saattoi olla paikalla. Huusin vain: 'Soita biisini, ämmä!'
Sitten jouduin lähtemään ennen kuin olin valmis."
Kysyin sitä ekan kerran komediaklubilla Dallasissa.
Nainen eturivissä: "Kolme lasta, ei koskaan kakkaa."
Lähipöydässä istui hoitajia, jotka olivat kännissä kuin pelikaanit.
He nauroivat täysillä naiselle.
"Kaikki kakkaavat,
ja jos luulet, ettet kakannut, valehtelimme sinulle."
Naisen koko maailma muuttui edessäni.
Se oli kuin Truman Show. Yritin pelastaa tunnelman.
"Älä välitä.
Vaikka omani nostettaisiin helikopterilla, kakkaan näyttääkseni, kuka on pomo."
Kun sanon tulleeni ulos kaapista, tarkoitan, että julkisesti.
Kerroin ystävilleni aiemmin, mutta olin turhan rento.
Sen olisi pitänyt olla kuin Gleen jaksossa,
ja minä vain mainitsin ehkä ryhtyväni deittailemaan naisiakin.
"Okei." Ihan kuin olisin sanonut olevani vegaani.
"Okei, sepä varmaan kestääkin. Tarvitset rautaa." He eivät…
Se hyväksyttiin ekan tyttöystäväni aikana.
Tyttö oli niin kuuma, että mietin, olenko Pete Davidson.
"Kuinka pitkä oikein olen?"
Kun aloin deittailla naisia, oloni oli varsin uskonnollinen.
Ystäväni valittivat poikaystävistään, ja minä halusin levittää Jumalan sanaa.
"Teidän ei tarvitse elää näin.
On parempikin keino."
Ystäväni kysyivät kaikenlaista, kun löysin tyttöystävän.
Sain kuulla heidän milleniaalivalitustaan.
Onko täällä Z-sukupolvea?
Jestas. Ei kai?
Älkää nolatko minua uusien ystävieni edessä.
Z-sukupolvi ei ymmärrä tätä, koska tutkitte identiteettejänne.
Haluatte tietää, keitä olette.
Me milleniaalit heräämme päivittäin ja katsomme peiliin:
"Älä näytä iloa ulospäin.
Äiti ja isä suuttuvat.
Odota. Olet vapaa kuoltuasi." Aamun voimalauseita.
Tukahdutamme kaikenlaista.
Moni 30–40-vuotias naisystäväni sanoi: "Kunpa olisin deittaillut naisia."
He ovat tyytyväisiä, mutta olisivat halunneet kokeilla.
Niinpä he kysyvät, onko seksi naisen kanssa parempaa.
"Oikeastiko? Koska et pääse miehestäsi eroon."
"Mutta onko se tosiaan erilaista?"
"On." "Mutta miten?"
Sanoin siis,
että suurin ero seksissä miehen ja naisen kanssa -
on se, että naisen kanssa -
on paikalla koko sen ajan.
Tiedättekö?
Koska miehen kanssa sitä tavallaan…
Ei traumaattisella tavalla, vaan: "Jaa, olen takapenkillä -
ja unohdin kuulokkeet. Katson pilviä."
"Kyllä, ehdottomasti sain.
Juu. Se olikin voimakas.
Valtava. Iso. Hiljainen mutta voimakas. Hiljainen mutta tappava.
Ne ovat kivoja. Kiitoksia."
En ole feikannut orgasmia, koska osallistujapalkinnot riittävät,
mutta jos on pakko, mikäs siinä. Joskus se kestää liian kauan.
Tässä yksi pikku vinkki feikkaamiseen:
Pidättäkää hengitystänne mahdollisimman kauan.
Koska sitten on…
Se näyttää orgasmilta, vaikka haukkookin vain happea.
Niin pääsee eroon hikasta ja Jeremystä.
Pidän seksistä miesten kanssa joskus.
Tykkääkö joku oikeasti imeä munaa?
Oikeasti… Hyvä sinulle.
Hiljainen kädennosto on kaunis.
Keskuudessamme on sankareita. Hyvä homma.
Pidän siitä yhtä paljon kuin hölkkäämisestä.
Olen ylpeä itsestäni sen jälkeen,
mutta sen aikana mietin, miksi ryhdyin koko juttuun.
"Maaliin pääsee muutenkin."
Mutta jälkeenpäin mietin: "Ihmisluonteen voima on suuri.
Ihmisestä on mihin vain."
Sen aikana:
"Miksei kukaan heitä minulle vesikuppeja, vaikka olen rohkea?"
Jälkeenpäin: "Rikoin aikaennätykseni."
Yritämme olla nopeampia, emme parempia.
Suuseksi naisten kanssa pelotti alkuun.
Kun tein sen ekaa kertaa, mietin, miten paljon kivempaa se oli.
Olin vihainen koko elämästäni.
"Olisinko voinut koko tämän ajan nuolla jäätelöä -
miekkojen nielemisen sijaan?
Olisin voinut elää kuin kesänlapsi -
karnevaalitaiteilijan elämän sijaan."
En ole edelleenkään hyvä deittailussa.
Olen törmännyt yllättäviin esteisiin. Polyamorinen tyyppi jätti minut.
Onko teille käynyt niin? Se on syvältä.
Aivan kuin saisi potkut osa-aikatyöstä.
"Et saa työskennellä täällä edes maanantaisin ja tiistaisin."
En arvannut pitäväni polyamorisista. Nainen oli poly.
Mutta se oli rehellisin ja avoimin suhteeni ikinä.
Olin täysin rakastunut.
Hän jätti minut, koska tein liikaa töitä. Kuulkaas, Grand Rapids.
Sen suhteen alettua -
en arvannut oman elämätapani johtavan eroon.
Jotkut teistä eivät usko minua. "Et pidä polyista.
Haiset yksiavioisuudelta. Runkkaat Bridgertonille."
Arvatkaas mitä. En runkkaa.
Olen kyllä, mutten enää.
Tuo vitsi ei millään päädy spesiaaliin.
Ehei. Liian haavoittuvaa Netflixiin.
Ei käy. Ellei se auta algoritmin kanssa. Siitä on juteltava.
Netflix: "Jos pidit Bridgertonista, niin…"
Se on mahdollista.
Kiva, että tulitte uuden materiaalin iltaan,
sillä Jumala- ja homojuttuja piisaa, ja agenttini ovat hermostuneita.
Koko tiimini hermostui, kun kerroin kiertueesta -
nimeltä "Pelasta minut".
Tiedottajani soitti:
"Kuulin, että spesiaalisi on Tuhlaajatyttö ja kiertueesi on 'Pelasta minut'. Hienoa.
Eihän sinua ristiinnaulita promokuvissa?"
Niinpä poistimme kuvat.
Eikä. Se ei ollut tarkoitus.
Ymmärrän, miksi he luulivat, että kritisoin tunnin kristinuskoa.
Muissa spesiaaleissani heitän sitä vastaan pari iskua,
koska työstin tuolloin lapsuuteni ongelmia.
Ja koska olin kade siitä,
että kristinusko toimi muille, muttei minulle.
Mielisairaalle on murskaavaa kuulla, kun joku sanoo:
"Minäkin olin surullinen, mutta sitten Jeesus paransi minut."
"Siinäkö kaikki? Eikö muuta?
Lausuit runon pimeässä, ja nyt ansaitset rakkauden?
Hienoa. Hyvä kuulla."
Se on…
"Lakkasin lipittämästä limua, laihduin 10 kiloa ja aknekin hävisi."
"Kiva juttu. Toivottavasti lentokoneesi putoaa."
Ongelmani uskonnon suhteen on se, että sitä voi tulkita erinäisin tavoin.
Joukolle ihmisiä voi sanoa: "Jeesus rakastaa sinua ehdoitta."
Moni heistä kuulee: "Jeesus rakastaa minua."
Mutta jotkut kuulevat:
"Ehdoitta"?
Ja se on ongelma.
Uskontoa voi käyttää aseena tai työkaluna.
Jos uskontoa käyttää aseena manipuloidakseen ja pelottaakseen muita -
ja nostaakseen itsensä muiden yläpuolelle, haistakoon perseen. Se ei ole sitä varten.
Silloin sitä ei käytä oikein.
Silloin käyttää vibraattoria selkähierojana,
ja muut nauravat sille.
Jos Jumala on olemassa, Hän ei nosta ketään muiden yläpuolelle.
Hän haluaa meidän auttavan toisiamme.
Elämä on helvetin vaikeaa.
Jos voi mitenkään auttaa muita, niin silloin on autettava.
Unohdamme, että meillä kaikilla on vaikeaa -
ja yritämme selvitä.
Tuomitsemme toisiamme. "Luuserit käyttävät masennuslääkkeitä."
"Olet tyhmä, jos uskot Jumalaan." Käytän mielialalääkkeitä, sinä Jeesusta.
Yritämme vain hengata Isukin kanssa. Yritämme päästä maaliin.
Siinä se.
Moni käyttää uskontoa oikein.
Tätini, setäni, isovanhempani, kirkon ihmiset.
Moni käyttää sitä -
yhteisön, yhteyden ja myötätunnon ja lohdun välineenä.
Kun kirjoitin show'tani, ajattelin heitä.
Ajattelin perhettäni ja yritin keksiä positiivisia asioita taustastani.
Tämän keksimisessä kesti kauan, mutta aloitin stand-upin kirkoissa.
Niin aloitin. Saarna tai ei, sain naurahduksia.
Ja… Ei.
Oikeasti. Aloitin 16-vuotiaana.
Ehkä ensimmäiset neljä tai viisi vuotta esiinnyin monissa kirkoissa.
Amerikassa voi tienata leipänsä kirkkokoomikkona.
Sitä voi kiertää tätäkin isompia kirkkoja ja tienata hyvin.
Kun olin 21-vuotias, minun piti päättää, olenko kirkkokoomikko -
vai maallinen koomikko.
Taidatte arvata tuloksen.
Mutta olen urani alusta hyvin kiitollinen.
Sain paljon kokemusta tuhansien ihmisten edessä.
Sain palkkaa. Opin esiintymään missä tahansa puhtaasti.
Mietin sitä paljon. Olen kiitollinen siitä.
Moni teistä kai ajattelee, että sepä hienoa.
"Kiitollisuutesi on söpöä.
Ymmärrämme, mitä touhuat kirkon kanssa,
mutta juttusi on nyt nähty.
Et voi mitenkään enää esiintyä kirkoissa."
Mutta en haluakaan. Ja tuskin esiinnynkään.
Mutta voisin kyllä.
Jos minut canceloidaan,
olen ammattilainen ja palaan kirkkolavoille.
Pyöräytän laivan ympäri ihan helv… himputin nopeasti.
Palaan kirkkolavoille noin vain. Uusin brändini silmänräpäyksessä.
Hommaan ison kampauksen, nain miehen ja annan hänen johtaa.
Kirjoitan kirjan nimeltä Alistuva vaimo, alistuva elämä,
omaksun etelän aksentti tyhjästä ja lähden kiertueelle.
Show'n alku on jo valmiina.
Se alkaa pimeässä auditoriossa.
Isolla kankaalla… Esiinnyn megakirkoissa. Niissä on massia.
Isolla kankaalla mustavalkoinen montaasi säestettynä Netflix-tudumilla.
He omistavat minut vielä kahdeksan vuotta.
Mustavalkoinen montaasi röyhkeimmistä nuoruuden vitseistäni.
"Siksi kondomin käyttäminen…"
Häivytys demonien ääniin. Nuoret kasvoni kankaalla.
Valot syttyvät hitaasti, kun kävelen esiin…
Kuulkaa. Näytän sen teille.
Näytän teille.
Näinkö saat pillua?
Tulin kovaa.
Olen pedissä villieläin.
Ja silloin lakkasin uskomasta Jumalaan.
Googlaa "naisten pornoa".
Menetin neitsyyteni myöhään. Olin taloudellisesti itsenäinen.
Nain kirjaimellisesti patriarkaattia. Märkä. Kokeilen.
Vartuin kirkossa. Jumala on mulkero.
Kuulostaa ehkä, että vihaan uskonnollista taustaani.
Ja niin vihaankin. Jumalauta!
Vanhemmat eivät halua kuulla tyttärensä kullipuheita.
Revi siitä, Jeesus.
En tiedä, oletteko yrittäneet saada äijää pitämään kondomia,
mutta sama on vakuuttaa viisivuotias -
laittamaan takki halloween-asunsa päälle.
Märkä. Kokeilen.
Revi siitä, Jeesus.
Tunnistaako joku hänet?
Olin tuolloin Saatanan otteessa.
Olonne taitaa olla kuin Joosefilla jouluna.
"Valehteleeko tämä huora minulle?"
Mutta kaikkihan paluusta pitävät. Tämä on uudestisyntyminen.
Tervetuloa Tuhlaajatyttö-kiertueelle!
Näin ihmiset ymmärsivät olevansa homoja.
Pirates of the Caribbean mainitaan aina.
Samoin Shego Kim Possiblesta.
Ja Robin Hoodin kettuversio.
Niinpä.
Minulta kysytään, milloin ymmärsin olevani bi.
Katsoin lapsuuteni kotivideoita -
ja yhdessä puhuin äitini kanssa kolme- tai neljävuotiaana.
Muistatteko Bambin tyttöpeuran Minnan?
Ilmeisesti heräsin silloin seksuaalisuuteeni -
ja siitä on kuvamateriaalia.
Miksi hän on paras?
Koska hän on!
Eikö Minnakin ole paras?
Joo, hän on nätti.
Oloni on kuin nakilla pannussa.
Nakilla pannussako?
*NYÖKKÄÄ KOVASTI*
Hyvänen aika. Mitä se tarkoittaa?
En tiedä.
Kiitos, Grand Rapids! En voi kiittää tarpeeksi.
Vielä kerran Sophie Buddlelle.
Tekstitys: Annika Laakkonen