Downloaded from YTS.LT
Official YIFY movies site: YTS.LT
‫אחד החלקים האהובים עליי בתהליך‬ ‫הוא שלב סיעור המוחות המוקדם.‬
‫בסדר. בואו נחשוב על זה.‬
‫איפה אתם רוצים לשבת?‬ ‫לדעתי זה מרגיש טוב כאן. זה מרגיש טוב.‬
‫זה מתחיל כל כך אמורפי.‬
‫זה כמו מין גוש חמר מעוות.‬
‫ואז אתה פשוט ממשיך ללוש אותו.‬
‫יום אחר יום, דקה אחר דקה.‬
‫אתה מתעייף וסוטה מהעיקר.‬
‫תמיד יש תחושת פניקה שזה לא יסתדר.‬
‫ואז אתה אומר, "רגע, בואו נחזור לכדור החמר.‬ ‫בואו נמשיך לעבוד עליו וללוש אותו".‬
‫ובסופו של דבר, זה מתחיל להתגבש.‬
‫וכשזה מתחיל להתגבש, זה ממש מרגש.‬
‫מוכנים, ואקשן.‬
‫אקשן.‬
‫על מה היה המבחן? אנטומיה אנושית?‬
‫זה היה מסע.‬
‫כן, עשר שנים.‬
‫זה רבע מהחיים שלנו,‬ ‫חלק גדול יותר מחייהם של השחקנים שלנו.‬
‫נבלע בחשכה.‬
‫זה כמעט כאן.‬
‫מה זה?‬
‫הדמוגורגון.‬
‫ויל!‬
‫-ויל!‬
‫העונה הראשונה מרגישה כל כך קטנטנה‬ ‫בהשוואה למצבנו עכשיו.‬
‫אנחנו אוהבים את הרעיון‬ ‫של הגדלת קנה המידה של התוכנית,‬
‫בדיוק כמו בסרט המשך.‬
‫כל פרק הוא סרט בפני עצמו מבחינת משך הזמן,‬
‫כמות הדיאלוג שאנחנו מצלמים כל יום,‬
‫המורכבות של האפקטים החזותיים,‬ ‫הפעלולים, אתרי ההסרטה השונים.‬
‫אני לא חושב שדמיינו שנגיע לקנה מידה כזה.‬
‫זה מפחיד כי‬
‫אתה רואה את התוכניות האלה‬ ‫שאנשים אוהבים ומעריצים,‬
‫והסוף מקרטע.‬
‫והם פשוט שוכחים משאר התוכנית.‬
‫אסור להשאיר שום דבר פתוח.‬ ‫הכול חייב להגיע לידי סיום.‬
‫בסופו של דבר, מה שלא השתנה מהעונה הראשונה‬
‫זה שהדמויות האלה הן העיקר,‬
‫וזה מה שמעניין אנשים.‬
‫זה אדיר.‬
‫כן. בואו נעשה את זה שוב.‬
‫- הרפתקה אחת אחרונה:‬ ‫מאחורי הקלעים של "דברים מוזרים" 5 -‬
‫- WSQK - הסקוואק‬ ‫94.5FM סטריאו -‬
‫התחלנו את שלב ההפקה‬ ‫בלי תסריט גמור לפרק הסיום.‬
‫- חדר הכותבים -‬
‫זה היה מפחיד כי רצינו שזה יהיה מוצלח.‬
‫זה היה התסריט החשוב ביותר בעונה.‬
‫כל הפרק צריך להתקדם לקראת‬ ‫"אילבן הולכת להתאבד".‬
‫- רוס דאפר -‬
‫אם אנחנו מנסים למכור את זה‬ ‫שהיא הולכת להתאבד...‬
‫- מאט דאפר -‬
‫ואז היא מתאבדת...‬ ‫-כן.‬
‫אני חושב שזה כאילו,‬ ‫האם היא עדיין מתלבטת? היא כבר החליטה?‬
‫- פול דיכטר‬ ‫כותב -‬
‫- קייט טרפריי‬ ‫כותבת -‬
‫חייבים להמשיך לשחק עם הקהל‬
‫כי אני חושב שמה שעובד בפרק שבע זה,‬ ‫"אלוהים.‬
‫"היא באמת תעשה את זה?"‬
‫ולזה כולם יצפו.‬
‫אנחנו חושבים שהיא בחרה לחיות.‬
‫אני לא יודע...‬ ‫-סתם צחקנו. היא לא.‬
‫סתם צחקנו. היא כן.‬ ‫-כאן אני מתחיל...‬
‫אני לא בטוח שצריך להציג את זה כך.‬
‫זה...‬ ‫-אני לא בטוח שחייבים.‬
‫איך נציג את זה?‬ ‫-נשמור על עמימות.‬
‫נשמור על עמימות עד הרגע...‬
‫לא. אם היא תחזור ויהיה...‬ ‫יהיה לה רגע עם הופר...‬
‫אם היא תחזור ויהיה לה רגע עם הופר‬ ‫והיא תיכנס לוואן,‬
‫אני חושב שהיא עשתה בחירה ברורה לחיות.‬
‫לא. לא בהכרח.‬
‫אם אתה מראה את הדימויים האלה,‬ ‫היא בחרה לחיות.‬
‫אני כל כך...‬ ‫-אל תעשה את הקטע עם ה-100 אחוז.‬
‫יש לך דימוי...‬ ‫-אני בטוח ב-100 אחוז.‬
‫מה האפשרות השנייה?‬
‫אלוהים, אני לא יודע איך להציג את זה.‬
‫ככל שזה נמשך, יש עוד סיפורים לסכם,‬
‫עוד סיפורי דמויות שצריך לסכם,‬
‫יותר ציפיות של הקהל.‬
‫ואיך עומדים בציפיות האלה‬
‫ועדיין מפתיעים את הקהל?‬
‫כל כך קרוב.‬
‫לרוס ולי לא היה עניין בכתיבה בכלל.‬
‫רצינו לביים.‬
‫הבנו שהדרך הכי טובה להתחיל‬ ‫היא כנראה בכתיבה.‬
‫התמקדנו במה שחשבנו שהתעשייה רצתה.‬
‫כתבנו תסריט גרוע אחד אחרי השני וחשבנו,‬ ‫"למה זה לא עובד?"‬
‫בסופו של דבר הבנו‬ ‫שהיינו צריכים להקשיב לתחושת הבטן,‬
‫ולכתוב בשביל עצמנו.‬
‫- "דברים מוזרים" פרק 101‬ ‫האחים דאפר -‬
‫אני זוכר כשחשבנו‬ ‫על "דברים מוזרים" לראשונה.‬
‫כתבנו רק את סצנת המרתף עם הילדים.‬
‫וזה בא בקלות.‬ ‫חשבתי, "עלינו על משהו".‬
‫- צל על הקיר...‬ ‫בולע אותך באפלה -‬
‫אה, אנחנו חוזרים אחורה בזמן.‬
‫טוב, נחזור אחורה בזמן.‬
‫זה מטורף שאנחנו בחדר עם הרהיטים...‬
‫- שון לוי‬ ‫מפיק/במאי -‬
‫שעליהם ישבנו כשנפגשתי עם האחים דאפר‬ ‫לפני כמעט עשור.‬
‫חוקי הסרטים והטלוויזיה בזמנו הכתיבו‬
‫שאי אפשר ליצור סדרה על ילדים‬ ‫שלא מיועדת לילדים.‬
‫יצאת מדעתך?‬ ‫-תקשיבו לי.‬
‫יצאת מדעתך.‬
‫אי אפשר לשלב‬ ‫בין ז'אנר אימה וסיפור התבגרות.‬
‫ההפרה הזו היא מה שגרם לזה להרגיש מרענן.‬
‫היה ברור מיד שהוא הבין את התסריט,‬
‫ומה ששון עשה, וזה היה ממש מדהים,‬
‫כי הוא היה במאי ומפיק מכובד...‬
‫הוא אמר, "אני סומך עליכם ועל החזון שלכם".‬
‫הסיכוי היחיד לגרום למשהו מורכב לקרות‬
‫היא בכך שתהיה משוכנע שזה יקרה.‬
‫אז זה מתחיל באדם אחד, או בזוג תאומים,‬
‫ואז זה עשרה איש, ואז זה חדר כותבים שלם.‬
‫ופתאום זה הופך ל-1,000 איש‬ ‫שאומרים, "אתם יודעים מה?‬
‫"כן, אנחנו נגרום‬ ‫לדבר הבלתי אפשרי הזה לקרות."‬
‫- עונה 1 -‬
‫בעונה הראשונה, לא היה לנו מושג‬ ‫אם יאהבו את הסדרה.‬
‫- עושה בינג' של דברים מוזרים‬ ‫וייב של "הגוניס", ממש אהבתי -‬
‫- רק עוד פרק אחד #דברים_מוזרים -‬
‫- תהיה עונה שנייה, נכון?! -‬
‫ראינו שהרבה אנשים כבר סיימו לצפות.‬
‫הם נשארו ערים כל הלילה וסיימו,‬ ‫ומשם זה התגלגל.‬
‫אלוהים!‬
‫התופעה העולמית היא... טוב, זה סוריאליסטי.‬
‫באמת קשה לתפוס את זה.‬
‫דברים מוזרים בראש טבלת הסטרימינג.‬
‫הכנופיה מהוקינס חטפה‬ ‫סטרימינג של 52 מיליארד דקות.‬
‫אגדת האימה סטיבן קינג מכור לתוכנית.‬
‫- דברים מוזרים היא הנאה צרופה -‬
‫הוא צייץ על התוכנית שלנו והתכתבנו איתו,‬
‫ואני עדיין המום מזה כי הוא‬
‫השפיע עלינו רבות כילדים.‬ ‫הוא כמו אל עבורנו.‬
‫אני חושב שהכול גדל,‬
‫וכל שנה, הציפיות גדולות יותר.‬
‫- אטלנטה, ג'ורג'יה -‬
‫- דצמבר 2023 -‬
‫זו תוכנית אהובה,‬ ‫ומאט ורוס צריכים להביא אותה לסיומה.‬
‫- למפטון אנוקס‬ ‫מפיק -‬
‫אתם יודעים, הרבה מונח על הכף.‬
‫- קריאת תסריט ראשונית -‬
‫כן, יש המון אנשים.‬
‫הייתי צריך להרוג חלק מהדמויות שלכם.‬
‫מילי צדקה.‬
‫אז נתחיל, כמובן, בפרק 1.‬
‫נוכל לעשות רק שלושה ביום.‬
‫הם ארוכים. בואו נתחיל. קדימה.‬
‫לא חשבת שאגיע לתוצאה הזאת, נכון?‬
‫אני חושב שאת מסוגלת, אבל לא היום.‬ ‫אני לא חושב שהגעת לתוצאה.‬
‫אתה אומר שאני משקרת?‬
‫לא, אני אומר שאת טועה.‬
‫אני לא טועה.‬
‫הולי?‬
‫הולי? הולי!‬
‫קראתי לך.‬
‫סליחה.‬
‫את יכולה לאסוף את החבר'ה?‬ ‫-ארוחת בוקר!‬
‫אנחנו כאן כדי להגשים את החזון של מאט ורוס.‬
‫לא משנה מהו,‬
‫כמה הוא גדול ומטורף‬ ‫כשאתה קורא את זה על הנייר.‬
‫הכול מתחיל בתסריט.‬
‫- ענף גדול מזדחל כנחש מעבר לעץ -‬
‫המטרה שלי היא לעזור לזקק‬ ‫כל חזון שמופיע על הנייר.‬
‫כמה שניתן,‬
‫אני ממש מנסה לצלול לעומק‬ ‫ארכיוני תמונות מהתקופה.‬
‫ידענו שרצינו מרתף מפחיד‬ ‫ותחושה של "פולטרגייסט".‬
‫כשהתחלתי לחשוב על איך נראה העולם של הופר...‬
‫- עונה 1 -‬
‫הוא במצב די ירוד ומעט התמכרותי‬ ‫כשאנו פוגשים אותו בתוכנית.‬
‫במבט לאחור, אני מרגיש שבאמת הצלחנו להשיג‬
‫הרבה ממה שתכננו לעשות.‬
‫אני צריכה כריות‬
‫כדי ליצור לה מיטה שנראית מאולתרת.‬
‫כשמקבלים תסריט ורואים דמות על הנייר,‬
‫צריך לבנות סוג של עולם.‬
‫אז מתחילים עם פיסות מידע קטנות,‬
‫ומשם ממלאים אותו בצבעים ומרקמים.‬
‫כשאני מקבלת תסריט, אני אוהבת לקרוא אותו‬ ‫כמעריצה כי אני אוהבת את התוכנית.‬
‫אי אפשר שלא להתחיל לדמיין דברים.‬
‫כל עשור מוגדר על ידי קו המתאר שלו.‬
‫צבע יכול לשדר דרך המסך‬
‫תשוקה או עצבות.‬
‫- בית קריל - חדר אוכל - יום‬ ‫הנרי קריל - מר וואטסיט -‬
‫השחקנים מעורבים מאוד.‬
‫זה...‬
‫ג'יימי קמפבל באוור‬ ‫וקנה/הנרי קריל/מר וואטסיט -‬
‫מבעית.‬ ‫-נכון!‬
‫אני מת על זה.‬
‫בתסריטים האלה, המילים קופצות מהדף.‬
‫- קיילב היימן‬ ‫במאי צילום -‬
‫דימוי צבעוני של איך זה יכול להיראות‬
‫מופיע לפניך.‬
‫- ברט ג'וטקביץ‬ ‫צלם ראשי -‬
‫בעונה הזו, יש המון מה לצלם.‬
‫אקשן.‬
‫יש לנו 250 ימי צילומים, אבל זה לא מספיק.‬
‫כשאני מקבל תסריט מהאחים,‬ ‫אני קודם כול קורא אותו כסיפור.‬
‫- טיודור ג'ונס‬ ‫מפיק שותף -‬
‫ואז אני עובר עליו ומחלק הכול לאלמנטים,‬
‫כלומר, אביזרים, תפאורה,‬ ‫שעה ביום, פעלולנים, שחקנים.‬
‫אני כל הזמן עוקב אחרי כל חבר צוות‬
‫ואחר כל שחקן כמו בורדר קולי.‬
‫ככה המוח שלי עובד.‬
‫מה ההבדל בין העונה הראשונה והחמישית?‬
‫משהו כמו 180 יום.‬
‫ברוכים השבים.‬
‫היי, חבר'ה. מתי הייתה הפעם האחרונה‬ ‫שזכינו לשבת יחד בחדר?‬
‫כשאנחנו כותבים,‬
‫אנחנו מנסים לזכור את ההפקה.‬
‫אבל אנחנו משתדלים לא לחשוב על חלק מזה‬
‫ולא לתת לקשיי ההפקה של זה להדאיג אותנו.‬
‫כי אז לא היינו כותבים כלום.‬
‫אני לא חושב שתיארנו לעצמנו‬ ‫שזה יגדל כל כך בעונה חמש.‬
‫יש לנו 12 במות מלאות באתרי צילום.‬
‫ואינספור אתרי הסרטה נלווים.‬
‫- משפחת וילר -‬
‫זה עצום.‬
‫עצום.‬
‫רוב הסרטים הם חצי מהגודל‬ ‫של פרק אחד של דברים מוזרים.‬
‫אבל אם אתה עושה סרט,‬ ‫יש לך הרבה יותר זמן להתכונן.‬
‫אנחנו בונים את המסילה בזמן שהרכבת דוהרת.‬
‫אנחנו יוצרים משהו מיוחד מאוד‬
‫בתקופה מסוימת מאוד בתעשייה שלנו.‬
‫זו הזדמנות שאולי לא תשוב.‬
‫סרטים היו חלק עצום מהילדות שלנו.‬
‫היינו צעירים מאוד כשאמרנו‬ ‫שזה מה שאנחנו רוצים לעשות בחיינו.‬
‫לאופי החזותי של זה היה חלק גדול.‬
‫התאהבנו בטים ברטון בשלב מוקדם מאוד.‬
‫הכיוון האמנותי שלו כל כך ברור,‬ ‫זה הרגיש לנו כמו קסם.‬
‫סרטים כמו "באטמן",‬ ‫"ביטלג'וס" ו"המספריים של אדוארד".‬
‫אנחנו אוהבים את הסיפורים האלה‬ ‫של הרגיל והיוצא מן הכלל.‬
‫כי אני חושב שהייתה לנו ילדות נחמדה,‬ ‫אבל היא הייתה די בטוחה.‬
‫חיינו בבועה בפרברי צפון קרוליינה.‬
‫גדלנו על ספילברג.‬
‫הסרטים שלו אפשרו לנו לטייל‬ ‫ולצאת למסעות ולהרפתקאות.‬
‫מקומות אמיתיים, מקומות בדיוניים.‬ ‫-כל דבר.‬
‫כשאני חושב על סרטים, אני חושב על אבא שלי.‬ ‫כי היינו הולכים איתו לקולנוע כל סופ"ש.‬
‫אני חושב שהיינו בני תשע‬ ‫כשההורים שלנו, בחג המולד,‬
‫קנו לנו מצלמת וידאו Hi8.‬
‫אני לא חושב שהם הבינו שזו תהיה‬
‫מתנת חג המולד הטובה ביותר‬ ‫שהם אי פעם יתנו לנו.‬
‫זה היה בקיץ של כיתה ד'‬
‫שהחלטנו שנצלם סרט לייב אקשן‬
‫עם החבר הכי טוב שלנו, טריסטן,‬ ‫שגר בשכנות אלינו.‬
‫כתבנו עלילה בסיסית, ואז פשוט התחלנו לצלם.‬
‫לא יכולנו לערוך, אז אתה עורך עם המצלמה,‬ ‫עוצר ומתחיל.‬
‫קדימה לקרב!‬
‫למדנו איך להזיז את המצלמה.‬
‫אז התחלנו להתפתח קצת כיוצרי סרטים.‬
‫אלה היו סם ריימי, ג'ון וו, ואז שאמלאן.‬
‫בילינו זמן רב‬ ‫בניסיון להבין את הסגנון שלהם,‬
‫וככה למדנו לעשות סרטים דרך העיניים שלהם.‬
‫קדימה, "מוות אכזרי".‬
‫ואז בום!‬ ‫-הולי!‬
‫תיכנסו פנימה. תיכנסו!‬
‫אם אתם לא צריכים להיות בתוך החדר,‬ ‫אל תיכנסו.‬
‫"פרק 1: ההתגנבות."‬
‫אנחנו חותכים לתיק תחמושת‬ ‫שמוטח על בסיס רובה סער.‬
‫הופר מתחמש במרתף של הסקוואק,‬
‫שם שאר הקבוצה מתכוננת להתגנבות.‬
‫- פנים: מרתף הסקוואק -‬
‫טוב לראות אותך.‬
‫זו סצנה גדולה לכולם.‬ ‫-כן.‬
‫זה הום ראן, הסצנה הזאת.‬ ‫-הסצנה הראשונה של העונה.‬
‫זו המפה של הוקינס?‬ ‫-כן.‬
‫זה אדיר. הסט הזה נהדר.‬ ‫-כן.‬
‫אולי, נואה, אתה מעמיס את הסוללות.‬
‫זה... עשיתם את זה הרבה.‬
‫אתם עושים את זה כבר שנה.‬ ‫אתם כבר ממש בתוך זה.‬
‫זה לא שאתם רגועים.‬
‫צ'ארלי, כל עוד אתה זורק מבט לכיווני,‬ ‫זה הגיוני.‬
‫המשדר פעיל! ככה?‬
‫כן.‬ ‫-זה נהדר. תעשה את זה ככה.‬
‫השוט עם הסטדיקאם לוקח אותנו לכאן. כן.‬
‫טוב... אני יודע שזו לא הסצנה הראשונה‬ ‫הכי מלהיבה.‬
‫לא, זו דרך טובה להתחיל בעדינות...‬ ‫-להתחמם.‬
‫אתה לא רוצה מונולוג עכשיו.‬ ‫-לא.‬
‫בואו נלך למקומות שלנו.‬
‫צלצלו בפעמון.‬
‫התמונה עלתה.‬ ‫-טייק אחד, סצנה בסימן שלי.‬
‫אפילו לא ניסית את זה.‬
‫זה יהיה אסון.‬
‫אקשן!‬
‫תודה.‬
‫בהצלחה.‬ ‫-המשדר פעיל.‬
‫המשדר פעיל.‬
‫הרינגטון, המשדר פעיל. אתה מקבל אות?‬
‫קאט.‬
‫מה מאיה עושה שם?‬
‫חותכים.‬
‫מאפס.‬ ‫-עם דיליי על מאיה?‬
‫- הילארי לאוויט‬ ‫מפיקה -‬
‫דעתה צריכה להיות מוסחת.‬ ‫-לעשות משהו.‬
‫ואז היא תגיד "שיט" ותלחץ על הכפתור.‬
‫ואז תהיה לזה סיבה.‬ ‫-רוצה לתת פתק?‬
‫אני פשוט אצעק.‬ ‫-מאט יצעק הערה.‬
‫מאיה, יש דיליי קטן,‬
‫אז אולי תסובבי כפתור‬ ‫כשנמצא אותך ו...‬
‫זה רעיון ממש טוב.‬ ‫-כן.‬
‫בסדר. קדימה.‬
‫מוכן, ניקולאי?‬
‫בסדר. מצלמה מוכנה ואקשן!‬
‫המשדר פעיל.‬
‫הרינגטון, אתה קולט אות?‬ ‫המשדר פעיל.‬
‫זהו זה.‬ ‫-בוא נחתוך.‬
‫חותכים.‬ ‫-חותכים. קאט.‬
‫זה היה טוב. זה מרגיש טוב.‬ ‫-זה היה אדיר. עשית את זה.‬
‫אני חושב שיש חשמל מוזר בין כולנו.‬
‫אנחנו מגיבים היטב אחד לשני.‬
‫טוב. תנו לי את המטריות.‬
‫לא! שתיים.‬ ‫-אני אוהבת אתכם.‬
‫בעונה הראשונה, זה לא הרגיש כמו משחק.‬
‫היינו ילדים אמיתיים עם חוויות אמיתיות.‬
‫היינו ילדים מטורפים.‬ ‫חסרי שליטה, אומרים הכול.‬
‫כלומר, עשר שנים?‬
‫אי אפשר לזייף כימיה כזאת.‬
‫- סיידי סינק‬ ‫מקס מייפילד -‬
‫מוכנים ואקשן!‬
‫אהבתי את שני השוטים.‬ ‫-כתוב "דברים מוזרים".‬
‫תראו.‬ ‫-מגניב.‬
‫אני חושבת שזו המשפחה הנבחרת שלך.‬
‫יש אהבה עמוקה והערצה וידידות.‬
‫- מילי בובי בראון‬ ‫אילבן/ג'יין -‬
‫זה באמת מרגיש כמו משפחה.‬ ‫זה קלישאתי קצת, אבל זה נכון.‬
‫- נטליה דייר‬ ‫ננסי -‬
‫לוקאס, ניקח את עמדות התצפית הרגילות.‬
‫מייק והקבוצה, הם חייבים להניח‬ ‫את הצעצועים ולהתבגר קצת.‬
‫- פין וולפהארד‬ ‫מייק וילר -‬
‫אחת, שתיים, שלוש... להרוג את וקנה!‬
‫להרוג את וקנה!‬
‫היה קל יותר להיאחז בילדות עוד קצת,‬ ‫וזו תהיה קריאת השכמה.‬
‫- גייטן מאטרזו‬ ‫דסטין הנדרסון -‬
‫אתה זוכר את העונה הראשונה?‬
‫בבירור.‬
‫אתה לא זוכר הרבה?‬ ‫-טוב, לא הייתי שם.‬
‫אה, כן.‬ ‫-כן היית.‬
‫במשך יום אחד.‬ ‫-בעונה אחת, הרגשתי כאילו...‬
‫אני זוכר שכל פעם שבאת, אמרנו, "נואה כאן!"‬
‫וואו! המפורסם!‬ ‫-כאילו, שנאפ החמקמק.‬
‫אני רוצה לבסס את האפקטים החזותיים.‬ ‫הם רוצים את כל...‬
‫- אלישיה מרצ'נד‬ ‫מלבישה על הסט -‬
‫מבחינתנו, ויל הוא באמת‬ ‫הלב והנשמה של עונה חמש.‬
‫- עונה 1 -‬
‫אחרי העונה השנייה,‬ ‫די בלמנו את סיפור העלילה שלו.‬
‫הוא לא עבר את אותו תהליך ההתבגרות‬ ‫כמו חלק מהדמויות האחרות.‬
‫וואו, איזו התאמה טובה.‬
‫כל כך דביק.‬
‫זאת אומרת, אנחנו מנסים להתאים‬ ‫את מה שעשית בעונות הקודמות.‬
‫ברגע שנגיע לעץ...‬
‫זה מה שהיית עושה...‬ ‫-כן.‬
‫לדעתנו, אתה יודע, אז ב-2015.‬ ‫-לעזאזל.‬
‫אתה רוצה להיות די נרעד,‬
‫והלסת שלך, תמתח את הזרועות.‬
‫האחים דאפר באמת מקשיבים‬ ‫ומשתפים איתנו פעולה,‬
‫מאז שהייתי בן עשר.‬
‫זה פשוט מזעזע אותך, אתה יודע?‬
‫- עונה 1 -‬
‫היה ממש מגניב להיכנס לנעלי הבמאי.‬
‫"מה נואה חושב? אנחנו נפנה אליך."‬
‫ואני חושב, "אוקיי,‬ ‫אני מניח שאתם סומכים עליי".‬
‫וזו הרגשה ממש נחמדה.‬
‫קום, תפוס את ה...‬
‫ככה, כן.‬
‫בסדר.‬ ‫-הבנת?‬
‫כן. תודה.‬
‫בסדר.‬
‫טוב מאוד. המצלמה מוכנה.‬
‫זה היה ממש טוב.‬
‫זה היה מושלם.‬
‫זה כל כך מגניב.‬
‫בילינו הרבה זמן בליהוק הילדים.‬
‫- קלטות אודישן 2015 -‬
‫אקשן.‬ ‫היה מרגש מאוד להיבחן.‬
‫את צריכה למדוד את זה.‬
‫מה דעתך?‬
‫יפה.‬
‫אה! אז אתה אומר לי‬ ‫שהיא יכולה לגרום לדברים לעוף,‬
‫לטרוק דלתות, ולדבר עם ויל בממדים אחרים,‬
‫והיא ולא יכול להגיד לנו‬ ‫איפה השער? זה בולשיט.‬
‫היא לא מוזרה.‬ ‫-היא מוזרה ויצורה.‬
‫לך לעזאזל!‬ ‫-תפסיקו!‬
‫נמאס לי מזה!‬
‫שתוק, דסטין.‬
‫אתה תשתוק!‬
‫כל המריבות האלה חייבות להיפסק!‬
‫אתה עובר על מאות על גבי מאות ילדים.‬
‫אני לא זוכר כמה.‬
‫ואז...‬ ‫-הרבה מעבר לאלף.‬
‫זה היה כאילו, אלה הילדים.‬
‫לא ראינו אף אחד אחר‬ ‫שיוכל לבצע את התפקידים האלה.‬
‫דסטין לא היה דסטין עד שמצאנו את גייטן.‬
‫אני מתערב שהיא תצליח לגרום לזה לעוף.‬
‫היי. טוב, תתרכזי, בסדר?‬
‫בסדר, עוד פעם אחת.‬
‫ליהקנו אותם מוקדם מאוד.‬
‫- מזל טוב, קיילב -‬
‫ואז כולם התחברו. הם נהיו חברים.‬
‫יכולנו לכתוב בשבילם,‬
‫והם היו השראה גדולה לדמויות.‬
‫אני עושה את הנסיעה הזאת כבר המון שנים.‬
‫עשיתי את הנסיעה הזאת לפני שיכולתי לנהוג,‬ ‫אז התחלתי בגיל 10.‬
‫והשנה אהיה בת 20.‬
‫לדעת שלא תהיה הפעם הבאה...‬
‫זה מרגיש מאוד מוזר.‬
‫- חוץ: מגרש גרוטאות -‬
‫- ימי צילום -‬
‫מאיפה נתחיל לצלם את מילי?‬
‫נלך הנה, ואז ל...‬
‫לשני ואז נחתוך ל...‬
‫ואז למילי כשזה יורד.‬ ‫-בסדר.‬
‫מוכנים ואקשן!‬
‫זהו זה.‬ ‫-את בסדר?‬
‫אבל זה היה מדהים.‬ ‫-היינו צריכים לצלם.‬
‫זה היה האחד.‬
‫הרגליים שלי.‬
‫בחיים לא אעשה את זה שוב.‬
‫אתמול היה על הפנים.‬
‫טוב, בואו נעשה את זה שוב. קדימה.‬
‫נראה שהיא חוששת, בוודאות.‬ ‫במקום אגרסיבית.‬
‫אני אדבר איתה.‬
‫איך הרגישה המהירות הזאת?‬ ‫-טוב.‬
‫זה לא הרגיש יותר מהר מבחינתי.‬ ‫-טוב.‬
‫טוב. זה הרגיש טוב.‬
‫מילי, את נראית מבועתת‬ ‫כשאת יורדת למטה.‬
‫אני רק אומר לך.‬
‫בסדר. זו ההערה שלי.‬
‫אני חצי מהגיל שלהם.‬
‫אני בת 20. הם בני 40.‬
‫ובכל זאת אנחנו מסתדרים כאילו כלום.‬
‫כאילו, אנחנו לא אמורים להיות חברים,‬ ‫אבל אנחנו כן.‬
‫אנחנו קשורים זה לזה לנצח.‬
‫אקשן!‬
‫כן! בדיוק!‬
‫כן!‬
‫בתחילת העונה הראשונה,‬
‫אילבן הייתה כל כך פגיעה ומפוחדת ו...‬
‫היא לא ידעה מהי אהבה,‬ ‫היא לא ידעה מהן חברויות.‬
‫אבא!‬
‫בעונה החמישית, היא יודעת מהי אהבה,‬
‫והיא יודעת מה זה כעס,‬ ‫והיא מבינה את הרגשות שלה.‬
‫היא די יודעת מי היא.‬
‫יש לה הרבה חברויות‬ ‫והרבה אהבות ואני חושבת...‬
‫שללמוד את היסודות‬ ‫של איך להיות אנושית במשך חמש עונות היה...‬
‫כן, הצמיחה הגדולה מכולן.‬
‫כן, אז אולי בפעם הבאה שתפחדי,‬ ‫לא תצטרכי את מר וואטסיט.‬
‫אולי רק תצטרכי את "הולי הגיבורה".‬
‫היא תשמור עלייך. אני מבטיח.‬
‫אני...‬ ‫-משהו כזה?‬
‫אני אוהב את הסצנה הזו.‬ ‫-כן, זה מרגיש טוב.‬
‫זה כמעט כמו לדבר‬ ‫עם גרסה צעירה יותר של עצמך.‬
‫כן.‬ ‫-כן. זה ממש נחמד.‬
‫אז, הופ, את תהיי כאן.‬ ‫-אני יושבת?‬
‫בתיכון היינו ביישנים מאוד.‬ ‫לא היו לנו הרבה חברים...‬
‫-הופ היינס לאב - גב' האריס‬ ‫המורה לדרמה של האחים בתיכון -‬
‫אבל אפילו כשהיינו צעירים‬ ‫בשנה הראשונה, הופ מיד ראתה בנו משהו מיד.‬
‫חוץ מזה שהיא הייתה מורת דרמה נפלאה,‬
‫היא גם נתנה לנו הרבה ביטחון.‬
‫אני לא בטוח שהיינו שורדים בתיכון בלעדיה.‬
‫יש לנו את המנהל? המנהל כאן?‬
‫הופ, כשאת בפגישות,‬ ‫המנהל לא יושב איתך, נכון?‬
‫לא, טוב, זה יותר קטע של בריאות הנפש, כנון?‬
‫נכון.‬ ‫-אני חושבת שאנחנו נדבר קודם.‬
‫אבל לא בשנות ה-80.‬ ‫-לא.‬
‫היא הייתה השראה גדולה עבורנו,‬
‫והיה ממש מרגש לצרף אותה לתוכנית.‬
‫אפילו בתיכון,‬
‫שניהם היו חסרי פחד ושקולים יותר מעמיתיהם.‬
‫הבנים היו מודעים מאוד‬
‫לכמה שהם לא ידעו וכמה הם עוד צריכים ללמוד,‬
‫והם מעולם לא פחדו להיכשל,‬
‫אז הם לקחו סיכונים גדולים.‬
‫הבחורים האלה לא צצו משום מקום.‬
‫זו התפתחות של 40 שנה.‬
‫הם תוצאה של הורה שלא אמר שזה מגוחך‬ ‫לקנות מצלמה לילדים בכיתה ג'.‬
‫חבר'ה, אם אתם רוצים כוכב זהב,‬ ‫מה צריך לעשות?‬
‫להיות בשקט!‬ ‫-להיות בשקט!‬
‫כל הכבוד.‬
‫תשתיקו את השכן שלכם כשאתם נכנסים.‬ ‫בטור מסודר, חבר'ה. טור מסודר.‬
‫- פנים: מגורים -‬
‫כולכם צפיתם בתוכנית?‬ ‫-כן. צפיתי בכולה.‬
‫אני מת עליה.‬ ‫-אני באמצע עונה 2.‬
‫זו תוכנית טובה.‬
‫אני חושבת שהם אוהבים לעבוד עם ילדים.‬
‫יש להם אנרגיה דומה.‬
‫הם זוכרים איך זה הרגיש כשהדמיון שלך היה‬ ‫לוקח אותך למקומות כאלה ויוצר דברים כאלה.‬
‫הם עדיין כמו הדמויות שלנו במרתף.‬
‫זו עוד סיבה לכך שהם קולנוענים מדהימים,‬
‫חוש הפליאה הילדותי הזה.‬
‫ואז את הולכת לשירותים.‬
‫וזה יהפוך לסצנה שצילמנו.‬
‫מה? בניתם שני חדרי שירותים?‬ ‫-בנינו שני חדרי שירותים.‬
‫זה מטורף.‬
‫מקליטים.‬
‫היה לנו רעיון שהדמויות שלנו‬ ‫יצטרכו להשאיר את הילדוּת שלהן מאחור‬
‫ואז להעביר את המושכות‬
‫לדור הבא,‬
‫הולי והחברים שלה.‬
‫זה מעניין. ברור, הולי תמיד הייתה שם, אבל...‬
‫אף אחד לא ממש התייחס אליה.‬
‫- נל פישר‬ ‫הולי וילר -‬
‫"פרק 2: היעלמותה של הולי וילר."‬
‫אנחנו בבית וילר.‬
‫אנחנו פותחים עם דמוגורגון‬ ‫ששואג על הולי דרך הקרע.‬
‫הולי לא מחכה שהדבר הזה יתפוס אותה.‬
‫היא משחררת את שרשרת "הולי הגיבורה" ובורחת.‬
‫בסדר. מוכנים ואקשן.‬
‫- פנים: בית וילר -‬
‫את כמו ספידי גונזלס.‬
‫מה?‬
‫את ספידי גונז... מכירה את ספידי גונזלס?‬
‫זה כל כך מדכא. בסדר. בואו...‬
‫אתה כבר מרגיש זקן?‬ ‫-כן.‬
‫מוכנים, ואקשן, נל.‬
‫מה... מה קרה?‬ ‫-מה קרה?‬
‫ולמה את כזאת מלוכלכת?‬
‫הולי.‬ ‫-קאט על החזרה.‬
‫מקליטים.‬
‫אקשן.‬
‫אמא!‬
‫האמהות בסרטים בשנות ה-80‬ ‫לא היו רק האמהות.‬
‫תראו את סיגורני ויבר.‬
‫ולינדה המילטון ב"שליחות קטלנית".‬ ‫הן אמהות קטלניות.‬
‫אמא!‬ ‫-מותק, זה היה רק סיוט. בואי הנה.‬
‫זה לא סיוט.‬ ‫-בסדר, קאט. זה היה נהדר.‬
‫בעונה אחת, היא האמא.‬
‫ואז היא מתחילה להתפתח.‬
‫התהליך לקראת היותה גיבורת פעולה‬
‫זו התקדמות טבעית עבורי.‬ ‫אני חושבת שזה כל מה שתמיד רציתי לעשות.‬
‫- קארה בונו‬ ‫קארן וילר -‬
‫קאט.‬
‫זה נראה טוב.‬
‫אמא!‬ ‫-לא, אמא.‬
‫בואי!‬ ‫-קומי.‬
‫"רוצי."‬ ‫-היין. רוצי.‬
‫נכון, שהיא תרוץ החוצה בעצם.‬
‫את אומרת, "תתרחקי".‬
‫תתרחקי.‬ ‫-תתרחקי.‬
‫הולי, תתרחקי!‬
‫את חושבת שאת יכולה להילחם בדבר הזה?‬
‫לעזאזל, כן.‬
‫אני אציל את חייך.‬ ‫-נכון. תודה, אמא.‬
‫זה מה שאמהות עושות.‬
‫הדם מאמא שלך הולך לפגוע בך...‬
‫בפנים.‬
‫אני מצטער, זה לא מצחיק. ואז...‬
‫ואז, כן, זהו זה. ואז הוא רודף אחרייך.‬
‫את כל כך מבועתת שאת לא יכולה לזוז.‬
‫ואז סוף הסצנה.‬
‫תמיד רצינו סצנת מתקפה בבית וילר,‬
‫ונמנענו מזה בשבע השנים האחרונות.‬
‫מה קארן תעשה אם היא תיתקל בדמוגורגון?‬
‫קארן וננסי חולקות הרבה תכונות.‬
‫אז רצינו לראות את האכזריות שבתוכה משתחררת.‬
‫מוכנים ואקשן!‬
‫רוצי, מותק. רוצי!‬
‫אמא!‬
‫התזמון היה טוב...‬ ‫-קאט!‬
‫קאט.‬ ‫-אני יודע.‬
‫אבל התזמון השתפר.‬
‫התזמון השתפר, נכון?‬ ‫-מאוד.‬
‫כל כך מספק, נכון?‬ ‫נראה כאילו אנחנו פוגעים בשחקנים שלנו.‬
‫כן, נכון?‬
‫אני מת על זה.‬
‫זה מסוג הדברים שאף אחד לא יחשוב עליהם‬ ‫אבל תהיה לזה השפעה.‬
‫הקהל נעשה יותר ויותר מודע להמון קאטים.‬
‫מוכנים, שקט, לצלצל בפעמון, בבקשה.‬
‫אני שמחה שהאחים דאפר כתבו את זה עבורי.‬
‫הם יכלו לכתוב, "היא צורחת ובורחת ומפוחדת".‬
‫אבל היא מגיעה לכסח את הצורה‬ ‫בכותונת הלילה שלה.‬
‫היא הופכת ללוחמת.‬
‫תתרחק מהבת שלי!‬
‫לא, אמא!‬
‫כן, בואו נחתוך.‬ ‫-סמן הפוך.‬
‫כל כך טוב.‬ ‫-היא קשוחה.‬
‫הם תמיד כתבו דמויות של נשים חזקות.‬
‫תמיד אהבתי את מה שהם נתנו לי לעשות.‬
‫תיזהר, פיל,‬ ‫היא עלולה לרדוף אחר התפקיד שלך.‬
‫מיקום הגוף ומבטים כאלה או אחרים‬ ‫הם חלק גדול מזה.‬
‫לך לעזאזל.‬
‫זה מהנה בעיניי.‬
‫זה יום יותר מרגש מבחינתי מסתם לשבת ולדבר.‬
‫גם אלה ימים נהדרים,‬
‫אבל את זזה, זה מרגיש קינטי מאוד.‬
‫אני באה.‬
‫אין מצב שהיא "מקס הזועם".‬ ‫-כן, בנות לא משחקות במשחקי וידאו.‬
‫כשהייתי צעירה יותר, לא הבנתי את ההשפעה‬
‫של גילום דמות נשית כזאת בתוכנית ב...‬
‫בקנה מידה כזה.‬
‫עכשיו שיש לי נקודת מבט רחבה יותר,‬
‫אני רואה שכן,‬ ‫מקס היא דמות חיקוי טובה לבנות.‬
‫- פצעי טד 2 - פצעי קארן 2‬ ‫פצעי בטן קארן 2 -‬
‫נשים את זה קודם ואת זה קרוב יותר,‬
‫ואת זה נשים שם כך שזה יראה כאילו הוא...‬ ‫-אה, כן.‬
‫- מייק מקש‬ ‫איפור ותותבות -‬
‫כי הוא לא... הוא משפד, נכון?‬
‫כן. ראית את הגרפיקה?‬
‫בגרפיקה הוא משפד אותך עד הגב.‬
‫זה מה שראיתי.‬
‫הם אמרו, "לא נראה לי שזה יקרה‬ ‫כי היא תמות".‬
‫את תמותי. בדיוק.‬
‫נראה טוב יותר.‬ ‫-אני שורדת.‬
‫ככה.‬
‫רוצה לצלם תמונה בזריזות?‬
‫אלוהים, זה מבעית.‬ ‫-שחיטה.‬
‫כן, תראו.‬
‫כמה דם דמו אנחנו רוצים?‬ ‫-נצטרך כמות נכבדת‬
‫כי הם מאתרים את הדמו‬ ‫בעולם ההפוך בעזרת הדם.‬
‫נכון.‬
‫- אשלי זלצר‬ ‫אפקטים קוליים וחזותיים -‬
‫במובן מסוים, התוכנית הזאת‬ ‫היא מחווה לילדות שלנו.‬
‫אנחנו אוהבים את הרעיון‬ ‫שילדים צעירים צופים בזה,‬
‫ומרגישים שאולי זה לא משהו‬ ‫שהם אמורים לצפות בו.‬
‫אני לא יודעת מה אני אעשה.‬ ‫אני פשוט לא אגע בשום דבר, נכון?‬
‫הייתה תאונה קטנה.‬
‫וכאן, וזו הברך שלך כאן...‬
‫ככה?‬ ‫-כן. וכף הרגל שלך כאן.‬
‫אנחנו רוצים לראות את כפות רגלייך,‬ ‫ואז הטלפון והיד שלך.‬
‫אני מצטער. אם יורשה לי,‬ ‫אני אגע בכף הרגל ובברך שלך כאן.‬
‫כן.‬ ‫-ככה. זה מה שאנחנו רוצים.‬
‫אז בואו נשפוך עליה קצת דם וקצת מים. קדימה.‬
‫זה נראה טוב.‬
‫עכשיו אני תוהה איך שרדתי.‬ ‫-אני לא... את אמורה להיות מתה.‬
‫זה נס.‬ ‫-זה יותר מדי?‬
‫האם זה יותר מדי?‬
‫אני חושב שהתוכנית‬ ‫והעבודה על התוכנית הן טעם נרכש.‬
‫זו לא תוכנית טלוויזיה רגילה,‬ ‫וזו כמות מטורפת של עבודה.‬
‫אבל זה מושך אנשים שרוצים‬ ‫לעבוד ברמה הגבוהה ביותר.‬
‫יש לכם דקה לאיימי?‬
‫בטח.‬
‫קאלי, בלי לדעת מה קורה בסוף,‬ ‫אני מניחה שזה אמור להרגיש עוצמתי.‬
‫יירו בה.‬ ‫-בסדר.‬
‫אז זו נקודה חשובה בסיפור.‬
‫אם יורים בה, אני מדמיין לעצמי‬ ‫שהיא נורית בבטן.‬
‫כן.‬
‫זו ירייה שתהרוג אותה.‬
‫בסדר.‬ ‫-מצטער, ספויילר.‬
‫לא, זה...‬
‫זה לא שאנחנו לא יודעים‬ ‫מה קורה בסוף. הכול מתוכנן.‬
‫אני רק צריך...‬
‫אני רק צריך לכתוב את זה.‬
‫ואנחנו פשוט קצרים בזמן.‬
‫כן.‬
‫פעם הייתי עובד שבעה ימים בשבוע,‬
‫ואני כבר לא מסוגל.‬
‫יש לי שני ילדים עכשיו, ואני פשוט...‬ ‫-כן.‬
‫יש לכם ילדים?‬
‫כן, אבל הם בני 40.‬
‫הם בני 40. כן, אבל אתה זוכר. אתה זוכר?‬
‫כלומר, עבדתי כשהם היו צעירים.‬
‫ואתה יודע, כלומר...‬
‫זו קריירה קשה עם ילדים.‬ ‫-זה קשה מאוד.‬
‫מכיוון שזה כל כך קשה,‬
‫וזה יכול להיות ממש שוחק לפעמים,‬
‫אתה חייב ליהנות מאתגרים.‬
‫כולם אוהבים אתגרים, ובהחלט נתנו להם כמה.‬
‫שיט, סליחה. אפילו לא...‬ ‫-לא, זה בסדר.‬
‫יש לנו אתר הסרטה.‬
‫רק עוד אתר הסרטה.‬
‫בקטנה.‬
‫זה כל כך אדיר.‬
‫זה ממש מגניב.‬ ‫-זה מטורף.‬
‫- חוץ: מרכז העיירה הוקינס -‬
‫המאק-זי הוא אתר ההסרטה הראשון שלנו.‬ ‫זה כל כך מגניב.‬
‫תמיד רציתי לצלם באתר הסרטה.‬
‫גם אני. תמיד רציתי לבנות אחד.‬
‫כן, זה יהיה טוב.‬
‫כי אני זוכר כשהיינו ילדים‬ ‫וראינו את האחד בווילמינגטון,‬
‫איפה שצילמו את "העורב" וכאלה,‬ ‫וחשבתי שזה היה מגניב.‬
‫כשהתחלנו, הרגשנו כמו ילדים.‬ ‫כשבנינו את בית וילר לראשונה...‬
‫- בית וילר 2015 -‬
‫אמרנו, "לא ייאמן שנותנים לנו לעשות את זה".‬
‫אבל אתה תמיד מדמיין אתרי הסרטה עצומים.‬
‫זה מדד לתוכנית גדולה מאוד.‬
‫שחזרנו את מרכז הוקינס‬
‫היכן שהמאק-זי שלנו יהיה.‬
‫לקח נצח לבנות אותו.‬
‫- יוני 2023 -‬
‫בהתחלה, כשבנינו את העונה,‬
‫ידענו שהיא תפוצל לשני חלקים.‬
‫אז רצינו לבנות שיא גדול לפני הפיצול‬
‫כי ידענו שהקהל ייאלץ לחכות לפרק הבא.‬
‫אבל בסוף זה היה עוד יותר גדול‬
‫ומורכב יותר משיכולנו לתאר לעצמנו.‬
‫אין ספק, סצנת אקשן המאק-זי היא הסצנה‬
‫הכי גדולה ומאתגרת שצילמנו אי פעם.‬
‫אני חושב שזו דוגמה נהדרת‬ ‫לשיתוף פעולה של מספר מחלקות.‬
‫זה עזר מאוד שאנחנו עובדים‬ ‫עם רבים מראשי המחלקות האלה‬
‫כבר המון זמן. אז יש בינינו אמון רב.‬
‫הם לא באים אלינו עם בעיות.‬ ‫הם בדרך כלל מגיעים עם,‬
‫"זה הפתרון שלנו לבעיה הזאת."‬
‫אתם שומעים אותי?‬ ‫-כן.‬
‫טוב, אז יש גרסה מתוקנת של הסצנה בטייק אחד.‬
‫אני אנגן אותה.‬
‫כשהדמואים מגיעים ומתחילים לתקוף,‬
‫רצינו לעשות את זה בטייק אחד.‬
‫רצינו ליצור תחושה שאתה באמת‬ ‫עם הדמויות האלה ואין לאן לברוח.‬
‫לא לתת לקהל שום עריכה‬ ‫כדי לתת להם מרחב נשימה.‬
‫וואו, כן.‬
‫כן.‬
‫זה מגניב.‬
‫זה אדיר. כן.‬
‫זה ממש מגניב.‬
‫יהיה קל לעשות את זה. נכון, פיטר?‬
‫לא אמורה להיות בעיה. כן.‬
‫- הירו קודה‬ ‫מתאם פעלולים -‬
‫בסדר, נל?‬ ‫-כן, בואו נתכונן לצילום עם חבלים.‬
‫עם חבלים.‬
‫הירו הוא זה שחייב‬ ‫לגרום לדברים לקום לתחייה.‬
‫אפשר לגרום לדמוגורגון לעשות כל מה שנרצה‬
‫כי זה מונפש,‬
‫אבל כשמדובר באנשים אמיתיים,‬ ‫זה נעשה הרבה יותר מסובך.‬
‫מוכנים וצאו!‬
‫הדבר הכי חשוב לאחים‬ ‫היה הסצנה הגדולה בטייק אחד.‬
‫זה הדבר הראשון שהתמקדנו בו.‬
‫אנחנו מתכוננים כאן‬
‫במשך שישה שבועות.‬
‫זו חתיכת פאזל שצריך להרכיב.‬
‫כן. אני מקווה שזה יעבוד.‬
‫אני מתה לראות את זה.‬ ‫אני מקווה שהכול יסתדר.‬
‫מוכנים וצאו!‬
‫אפקטים חזותיים יכלו להשתלט בקלות‬
‫על סצנת אקשן בסדר גודל עצום שכזה,‬
‫אבל האחים אמרו, "תעשו את זה בפועל".‬
‫אנחנו רוצים לראות את זה במציאות‬ ‫ולא בעזרת מחשב.‬
‫צאו!‬
‫עצור!‬
‫- לוס אנג'לס -‬
‫- חדר הכותבים -‬
‫צריך לנהל דיון קצת יותר גדול‬
‫בזמן שאנו חושבים על זה, מעבר...‬
‫לסיפור הדמויות, וזה סיפור התוכנית.‬
‫התוכנית עוסקת בעובדה‬ ‫שהחיים מטיחים לך דברים בפרצוף,‬
‫דברים קשים, אבל אתה מתגבר.‬
‫אבל העניין הוא לא רק התגברות על מכשולים.‬
‫לא, זו ההנאה שבהרפתקה.‬
‫כן, וזה משהו שאנשים לא מבינים,‬ ‫שאנחנו לא הורגים דמויות‬
‫כי אנחנו תמיד חושבים,‬ ‫"חייבים לשמר את תחושת ההנאה‬
‫"בתוכנית או שזו כבר לא תהיה התוכנית יותר."‬
‫אז זה פשוט נהיה מדכא.‬
‫ולכן אני חושב שאילבן...‬
‫אני יודע שדיברנו על הטראומה שהיא חוותה,‬
‫ואני חושב שחייבים‬ ‫להיות מסוגלים להמשיך הלאה.‬
‫כאילו, תמיד חשבתי שהיא מייצגת קסם.‬
‫אז היא חייבת לעזוב.‬ ‫-כן.‬
‫היא חייבת להיעלם‬ ‫כדי שהם יוכלו להמשיך הלאה.‬
‫כמו הדלת לנרניה שנסגרת בפניך,‬
‫ואז ילדים אחרים ימצאו‬ ‫דלת אחרת לנרניה מאוחר יותר.‬
‫אבל אתה לעולם לא תחזור.‬ ‫-כן.‬
‫אתה לא מאבד את החלק הזה בך‬ ‫אבל אתה חייב להתבגר.‬
‫נכון.‬ ‫-ולהמשיך הלאה.‬
‫תוכנית גדולה כל כך,‬
‫ויש כל כך הרבה סצנות לצלם‬
‫שרוס ואני לא יכולים לביים את הכול.‬
‫בלתי אפשרי. הבנו את זה בעונה 1.‬
‫- עונה 1 -‬
‫היינו צריכים לזרז את התסריטים‬
‫כך שהם לא יהיו באיכות שרצינו‬ ‫כדי לביים הכול,‬
‫או להביא במאים אורחים.‬
‫קאט.‬
‫ומשהו מטורף קרה עם שון לוי,‬
‫שהוא, אתם יודעים, במאי ידוע ומצליח מאוד.‬
‫הוא היה המפיק שלנו בזמנו והציע את עצמו.‬
‫הוא ממש אהב את התסריטים והציע לביים.‬
‫נצלם את זה. אני אחתוך, בובי,‬ ‫לפני הפוש-אין.‬
‫אז מאותו רגע והלאה,‬ ‫היו לנו במאים בכל עונה.‬
‫ניק. ניק צלם ראשי?‬ ‫-כן.‬
‫אה, הנה אתה. חשבתי על זה ש...‬
‫פרנק דרבונט הוא גיבור אמיתי שלנו.‬
‫הוא ביים כמה מהסרטים‬ ‫האהובים עליי בכל הזמנים.‬
‫חומות של תקווה, גרין מייל, הערפל.‬
‫לקחנו סיכון שנביך את עצמנו,‬
‫שלחנו לו אימייל ושאלנו, "בלי לחץ,‬
‫"רק רצינו לבדוק אם במקרה, אתה בטח לא תרצה,‬
‫"אבל האם יש סיכוי שתרצה לביים?"‬
‫למה לא? אנחנו אוהבים את התוכנית מאוד.‬
‫זו חזרה לאחור לסוג הסרטים‬ ‫שגדלתי עליהם ואהבתי.‬
‫ואקשן.‬
‫על פי רוב, כל מה שרואים על המרקע‬ ‫באמת נמצא שם.‬
‫ככה היו עושים את זה פעם.‬
‫אתה לא רוצה לפגוע בבחור.‬ ‫אתה לא רוצה לריב איתו בכלל.‬
‫אתה מנסה להרגיע אותו.‬
‫לעזאזל!‬
‫בניית אתרי הצילום,‬
‫יצירת סביבה אמיתית שבה הצוות‬ ‫והשחקנים יעבדו,‬
‫זה עושה את ההבדל.‬
‫אבל זה שאפתני...‬
‫- לינדה המילטון‬ ‫ד"ר קיי -‬
‫ומאט ורוס לא כותבים סצנות פשוטות.‬
‫אקשן!‬
‫בכל סצנה יש שכבות של מורכבויות.‬
‫מעולה. מעולה. עוד אחד.‬
‫זה אחד הדברים שמייחדים את התוכנית,‬
‫אבל זה גם אחד הדברים שהופכים את התוכנית‬
‫למאתגרת לצילום בפועל.‬
‫תישעני החוצה.‬
‫ו...‬
‫לפתוח.‬
‫נחזור לאחור.‬
‫כשפנית אליה, את גם סובבת את הכתף שלך.‬
‫כן.‬
‫בסדר.‬
‫מקליטים שמע.‬
‫סיידי.‬
‫טוב, זה נראה טוב. תמשיכו.‬
‫ולפתוח.‬
‫כן, בבקשה. זה נראה ממש טוב.‬
‫זה טריק מוקדם מאוד של אורסון ולס.‬
‫הם עשו את זה ב"האזרח קיין".‬
‫מעבר דרך שלט ניאון,‬
‫ושלט הניאון ממש פורק לחלקים‬
‫כשהמצלמה עברה דרכו.‬
‫זה היה מאוד חדשני בזמנו.‬
‫זה תעלול קסמים.‬ ‫-כן.‬
‫מה קורה ב"שאול"?‬
‫אני פשוט מרגיש‬
‫שקרב כלשהו שם יהיה כל כך...‬
‫מבטיח.‬
‫ואיך נעשה את זה?‬
‫כלומר, מה שמגניב זה המפלצת העצומה.‬
‫כלומר, זה מה שחדש.‬
‫רגע, יש לנו טסט VFX.‬
‫אם אנחנו רוצים שהמתבגרים ו-ויל וכולם‬
‫יתמודדו מול מצליף המוחות העצום הזה,‬
‫עליהם להיות מחוץ לכאן כשהוא מתעורר לחיים.‬
‫באופן אידיאלי, הדבר הזה עומד‬ ‫כמו עכביש גדול,‬
‫ויכול לעשות מרדף.‬
‫גרסה כלשהי של מרדף.‬
‫אני אפילו לא יודע איך נראה מרדף.‬
‫הוא ישיג אותם מהר כל כך.‬
‫הילדים, כולם אמרו לי, מייק,‬
‫ואני חושב שהם צודקים,‬
‫שהם ירצו לקחת חלק בקרב הזה.‬
‫במיוחד פין, אתם יודעים,‬
‫"אל תיתנו לי פמוט, בבקשה."‬
‫וזה הוגן.‬
‫הוא ממש רוצה אקדח ואני כזה, "לא נראה לי".‬
‫לא.‬
‫זה לא מרגיש כאילו‬ ‫כולם צריכים להיות בתוך כלוב הצלעות?‬
‫כן, אני מסכים.‬
‫גם אם יש מפלצות שתוקפות,‬ ‫לרוץ לתוך כלוב הצלעות.‬
‫להוציא את הילדים.‬
‫יש גרסה שבה... המתבגרים נשארים בחוץ.‬
‫הנשק בידיהם.‬
‫אז אם הם יצטרכו להדוף, את מה שזה לא יהיה,‬ ‫דמואים או מה שיגיע,‬
‫זה כאילו, "לכו להביא את הילדים".‬
‫חייבות להיות מפלצות בשאול.‬
‫אני מסכים.‬ ‫-חייב להיות דמוגורגון, עטלף,‬
‫כלב, משהו.‬
‫אני חושב שזה מטורף אם אין שם כלום.‬
‫אתם יודעים, במאק-זי, זה מטורף,‬
‫מטורף וזה רגע שיא גדול כל כך וזה...‬
‫זה רגע שיא כי יש לנו‬
‫שישה דמואים תוקפים בו-זמנית.‬ ‫-כן. כן, זה הרבה.‬
‫כן, אני מניחה שאני מרגישה...‬
‫אני תוהה לגבי עייפות מהדמואים ב...‬
‫כן, כלומר, זה הוגן.‬
‫כאילו, כמה מתיש, נכון? זה מטורף.‬
‫זה הרבה.‬
‫- אטלנטה, ג'ורג'יה -‬
‫היי!‬ ‫-מה קורה, אחי?‬
‫מה המצב?‬
‫פינסטר אמר שאתה קוטל את הסצנה הזאת.‬
‫הוא קוטל אותה. מה שלומכם?‬
‫אנחנו בסדר. מה שלומך? בסדר?‬
‫רגוע.‬ ‫-רגוע?‬
‫זורם.‬ ‫-רק זורם?‬
‫מכסח לדמוגורגון את הצורה?‬
‫כן. איך הולך עם כתיבת התסריט?‬ ‫-בסדר.‬
‫זה יהיה אדיר.‬ ‫-כן?‬
‫חומר טוב. חרא די אפי.‬
‫יש לי עוד סצנת ריצה?‬ ‫-יש ריצה בוודאות.‬
‫כשתזיע, אני אזכיר לך.‬
‫לא אכפת לי. אני מתאמן.‬ ‫-אבק על הפרצוף שלך.‬
‫באמת?‬ ‫-זה יהיה אינטנסיבי.‬
‫זה יהיה אדיר.‬
‫ככה אנחנו עושים את זה?‬
‫השיעור התחיל?‬
‫רוס, לאן אתה הולך?‬ ‫-לא משנה לי.‬
‫זה יעבוד.‬ ‫-רגע, איפה...‬
‫אנחנו נעבור איתכם על נקודות השיא החשובות.‬
‫בעיקרון, אנחנו מדמיינים שהם מתפצלים.‬
‫יש שני צוותים. הם מתפצלים.‬
‫כן, אז הם מונעים מהשאול מליפול עליהם,‬
‫וכך המחט חודרת דרכו.‬
‫הבעיה היא מאוחר יותר,‬
‫אנחנו רואים את הצד התחתון של‬ ‫השאול שאנחנו לא רואים.‬
‫זה כל השורשים והדברים מתחת לאדמה,‬
‫וזה כל ה... זה קרומי מאוד.‬
‫אז האתגר הוא, איך אנחנו...‬ ‫מערכת השורשים הזו צריכה להיות משכנעת‬
‫כשהיא סבוכה ועוטפת,‬
‫ואז צריך להיות קרע משכנע ישירות מעל זה.‬
‫אז יש לנו את השאול‬ ‫עם ההרים והסלעים המפוזרים,‬
‫ואז יש לנו גרסת העולם ההפוך של השאול‬
‫עם הרים וסלעים מפוזרים.‬ ‫-בדיוק.‬
‫ואז את השמיים של העולם ההפוך.‬ ‫-נכון.‬
‫אז אם אתה עובר דרך העננים בעולם ההפוך,‬
‫אתה פוגע בסלעי העולם ההפוך.‬
‫כן. וכשהוא זז, הסלעים זזים איתו.‬
‫ואז יש רק את הקרב האחרון.‬ ‫-כן.‬
‫נפטרנו... היה קרב באמצע שנפטרנו ממנו,‬
‫אז אנחנו בסיום, אתם יודעים,‬
‫ויש פיצוץ מסוק, אבל זה...‬
‫ואז יש את הקרב האחרון,‬
‫שזה מצליף המוח ואז כל הקטע עם וקנה בפנים.‬
‫ניסינו לא להשתגע יותר מדי.‬
‫ובאופן בלתי נמנע זה ישתנה‬ ‫כשנמשיך לכתוב את זה.‬
‫בסדר. וואו.‬
‫תודה, חבר'ה.‬
‫אני לא יודע אם אני צריך לצלצל בפעמון אזהרה‬ ‫בשם המחלקה שלי‬
‫בנוגע לכמות ימי הצילום שאני צופה‬
‫רק מהפגישה מרחוק הזאת.‬
‫כן, נראה לי.‬
‫ואני לא יודע‬ ‫אם יש לך מספיק מידע כדי להזהיר.‬
‫אני לא אכין את הסטים האלה בזמן.‬
‫אנחנו צריכים להתחיל לבנות עד השלושה ביוני‬
‫שון ברנן‬ ‫- מפקח אמנותי -‬
‫כדי להגיע לתאריך היעד בנובמבר‬ ‫עם עץ הכאב על הבמה.‬
‫זה בעצם סט שהוא יצור.‬ ‫-כן.‬
‫והוא יזוז פיזית.‬ ‫-אני יודע.‬
‫והם הרגע הוסיפו קונספט חדש לחלוטין‬ ‫של איך תראה הרצפה,‬
‫ואופי השורשים והאופי הקרומי וכולי,‬
‫והאם אנחנו צריכים לכלול את זה‬ ‫בבנייה הפיזית של הסט הזה?‬
‫כלומר, הבעיה תהיה כיוון המסך.‬
‫אנחנו נקבל תסריט, וזה יהיה...‬
‫הנה עוד 70 אחוז של כל העניין‬ ‫שלא לקחנו בחשבון, נכון?‬
‫כן, בדיוק.‬
‫אז למה הם צריכים להיות במדבר?‬
‫כי הם עוברים את כל מערכת המערות.‬
‫הנרי רודף אחריהם עכשיו.‬
‫הם בורחים מהיציאה העליונה‬ ‫ואז אל המדבר.‬
‫ואז אני לא יודע מה לעזאזל קורה.‬
‫לא נקבל תסריט סופי בזמן כדי לעשות את זה,‬
‫אז נצטרך להתבסס על השיחות איתם.‬
‫בדיוק. נהיה חייבים להבין את זה.‬
‫וזה חייב להיות מעולה.‬
‫נכון? כאילו, בואו לא נשכח את החלק הזה.‬
‫כן, אנחנו לא נפשל בפרק הסיום.‬
‫זה מה שאני אומר. זה לא...‬
‫לא שאי פעם עשינו חצי עבודה בתוכנית הזאת.‬
‫אבל זה לא יהיה, "זה מספיק טוב".‬
‫בחיים לא נשמע את זה.‬
‫ואנחנו לא רוצים לשמוע את זה. נכון?‬
‫קיבלנו הרצאה מילולית לפרק שמונה.‬
‫הנושא המרכזי היום‬
‫הוא פנים עץ הכאב בשאול,‬
‫זה סט גדול. אורך 40 מטר ורוחב 25 מטר.‬
‫יש לנו את החרא הבשרני.‬
‫עצמות בולטות מתוכו. רקמות חיבור סיביות.‬
‫גפנים. ורידים עבים ושחורים.‬
‫זה דבר מוזר מאוד.‬
‫בעיקרון, אנחנו בתוך הצלעות של המפלצת הזאת.‬
‫זה כמו... מי זה הבחור עם האף שגדל?‬
‫פינוקיו.‬ ‫-פינוקיו.‬
‫זה כמו כשפינוקיו נבלע על ידי הלווייתן.‬
‫יש לכם 16 שבועות לבנות את הסט הזה.‬
‫יש לנו עכשיו שוב הזדמנות לקבל חזרה‬ ‫במות שיהיו נחוצות מאוד.‬
‫כי כל החרא שצפוי בבמה שמונה‬
‫לא ייכנס אלא אם נתחיל לפרק סטים.‬
‫בהחלט יש אתגרים.‬
‫התחלתי בעונה השנייה.‬
‫העונה השנייה התנפחה וגדלה משמעותית.‬
‫עונה 3 הייתה עוד יותר גדולה.‬ ‫עונה 4 עוד יותר.‬
‫אתה צריך לגדול עם התוכנית.‬
‫כאילו, יש לך בניין משרדים נמס.‬
‫אני לא יודע מה להגיד.‬
‫זה נראה די אדיר.‬ ‫-זה העדכני ביותר.‬
‫ככה די דמיינתי את זה.‬ ‫-זה די אדיר.‬
‫זה האהוב עלינו.‬ ‫-בוודאות.‬
‫זה כמו...‬
‫והתערובת של החום וכל זה.‬
‫זה מראה את נזילת הצבעים.‬
‫לא משנה מה יש מתחת, זה גם יזלוג החוצה.‬
‫אני אוהב את זה.‬ ‫-נראה מעולה.‬
‫מה זה בכלל?‬
‫זה קצף מפוסל מתחת לקצף נוזלי‬ ‫בשלוש צפיפויות שונות.‬
‫זה באמת...‬ ‫-זה מה שחשבתי.‬
‫ואז זה מאוחד עם ספריי גומי וצובעים את זה.‬
‫זה רציני.‬ ‫-משהו כמו 12 שלבים.‬
‫זה הולך להיות... כן.‬
‫זה מה שחשבנו עליו‬ ‫לבניית הקומה העליונה‬
‫כשג'ונתן וננסי מגלים את החלק‬ ‫שנמס באופן יותר דרמטי.‬
‫הם צועדים מעבר לפינה הזאת.‬
‫זה די נמס.‬
‫הרעיון הזה עלה בגלל השיחה של ג'ונתן וננסי.‬
‫אנחנו צריכים להעמיד אותם במצב‬
‫שבו הם מרגישים שהם עומדים למות,‬
‫וזה מאלץ אותם‬ ‫לנהל את השיחה המרגשת הזאת.‬
‫הסיכונים הפיזיים כל כך גבוהים‬ ‫שזה מעלה את סף הרגש.‬
‫אז אנחנו עובדים אחורה מזה.‬
‫חופשת האביב ההיא,‬
‫כשהיית בלנורה,‬
‫לא הייתי חייבת להישאר כדי לעבוד.‬
‫פשוט... הייתי צריכה מרחב.‬
‫אנחנו עדיין חושבים שזה סט הצפה,‬ ‫ואנחנו בונים,‬
‫בעיקרון, 75 ס"מ, אתה יודע...‬
‫אז אפשר למלא את זה עד כמה שצריך.‬
‫זה נעשה בצורה פרקטית. מציפים את הסט.‬
‫וזה לא זול להשתמש באפקטים חזותיים לכל זה.‬ ‫-כמעט בלתי אפשרי.‬
‫חייבים להציף אותו.‬
‫לדעתי זה יהיה מהדברים שהכי יזכרו.‬
‫עד כמה שזה מטורף.‬ ‫-בוודאות. זה יהיה אדיר.‬
‫לשון יהיו סיוטים על זה.‬ ‫-לא רוצה להיות שם כשנצלם.‬
‫זו סצנה נהדרת.‬ ‫-זה יהיה טוב.‬
‫כן.‬
‫מצחיק, כי כשקראתי את התסריט,‬ ‫אנשי הצוות חלפו ושאלו, "כבר קראת אותו?"‬
‫הם ידעו...‬
‫אני לא חושבת שהאחים דאפר‬ ‫מנסים לאתגר אותנו בכוונה.‬
‫אני חושבת שזה אומר שהם סומכים עלינו.‬
‫אם הם לא היו סומכים עלינו,‬ ‫הם לא היו כוללים את החדר הנמס בתסריט.‬
‫זה יימס מהקיר‬ ‫אז זה צריך להיראות כמו טפטופים.‬
‫בסדר.‬ ‫-כוח הכבידה.‬
‫טוב. אנחנו קמות.‬ ‫-תעמדי על הברכיים קודם.‬
‫בסדר.‬ ‫-כן.‬
‫יש לנו מזל גדול שכל המחלקות שלנו‬ ‫עובדות מצוין יחד.‬
‫אנחנו, איפור, הלבשה תמיד נפגשים ומדברים...‬
‫- קאט שור וברין ברג - מחלקת שיער -‬
‫"מה יש לך? כי זה מה שיש לי.‬
‫"זה עובד ביחד?‬ ‫זה נראה שהם שייכים לאותה משפחה?"‬
‫אפשר ללכת רחוק מאוד עם זה‬
‫אבל זה היה גורע‬ ‫מהרגע היפהפה הזה שהם צילמו.‬
‫היי, חבר'ה.‬ ‫-היי.‬
‫נראה מעולה.‬ ‫-כל כך טוב.‬
‫תודה.‬
‫וואו, אתם מטונפים. נראה כאילו צבעתם בית.‬
‫אלוהים. בסדר.‬
‫איימי, זה מה שאת חושבת כשהם...‬
‫רציתי לשאול אותך. אתה חושב שזה מוגזם?‬
‫זה יכול להיות לפני שהם מתנקים בסקוואק.‬
‫לא, אני חושב שהם צריכים להיות מטונפים.‬
‫האתגר הוא כששון יצלם את הסצנה...‬
‫נכון.‬ ‫-אני יודע.‬
‫כמה...‬
‫סצנת הדיאלוג הרגשי,‬
‫כאילו, אתה רוצה שנטליה תיראה ככה?‬
‫כלומר, נראה לי שכן.‬ ‫-נעשה חזרה. בואו הנה...‬
‫מאט, אנחנו צריכים...‬ ‫-בסדר.‬
‫אתם יכולים רק להסתכל אחד על השני?‬
‫בסדר.‬
‫כל כך קשה לעשות את זה מהסוף.‬
‫בסופו של יום,‬
‫לקהל הכי אכפת מהדמויות ולא מההופעה.‬
‫אבל המטרה הסופית היא לאחד בין השניים.‬
‫מקסימום רגש ומקסימום הופעה מתאחדים.‬
‫- נא לא לאכול -‬
‫- חוץ: מעבדת הוקינס - גג -‬
‫היופי של העבודה שלנו כפסלים‬
‫היא שאנחנו משתמשים בשתי אונות המוח.‬
‫אנחנו יוצרים את הקווים הכי אלגנטיים,‬
‫ויוצרים את הניגוד החזותי היפהפה הזה,‬
‫אבל גם משלבים‬
‫מבנים או פרקטיות, דברים שזזים.‬
‫יש תכלית, יש כוונה,‬ ‫יש חיים למה שאנחנו יוצרים.‬
‫אנחנו עובדים בהרבה תוכניות שבהן‬
‫הדבר היחיד שמפסלים זוכים ליצור זה מערה.‬
‫כשצופים בתוכנית‬ ‫כמו "דברים מוזרים", אומרים,‬
‫"הם מפסלים דברים ממש מגניבים.‬ ‫אני רוצה להיות חלק מזה."‬
‫- פנים: עץ הכאב -‬
‫המטרה הטנטטיבית שלי היא‬ ‫שכל 12 העמודים יהיו מוכנים עד סוף יולי.‬
‫- מאט מאטסוברה‬ ‫פסל -‬
‫זה מה ששון אהב מבחינת המרקם החיצוני.‬
‫כמה שיותר גדול ונועז, יותר טוב,‬
‫עם פרטים שנראים כמעט כמו עור דרקון.‬
‫- טסט וקנה 2.0 -‬
‫גילום דמויות שמחות מדי לא מרגיש לי בנוח.‬
‫אתה צריך להזדהות עם הדמויות שלך‬ ‫וצריך להיות מסוגל לרחם עליהן,‬
‫כדי להילחם למענן,‬
‫כדי להיות מסוגל לגלם אותן.‬
‫ואם אתה באמת נכנס לדמות,‬
‫אוצר אמיתי מצפה לך.‬
‫יש לנו אורחים. מה שלומך?‬
‫אני בסדר.‬
‫כן. מה אתה חושב?‬
‫זה נהדר.‬ ‫-כן.‬
‫זה ממש גמיש. זה נהדר.‬
‫כן.‬
‫כן, אפשר לראות הבעות פנים?‬
‫כן.‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫זה מושלם. כי אתה עדיין וקנה.‬ ‫זה פשוט וקנה 2.0.‬
‫איך אתה מרגיש, ג'יימי?‬ ‫-טוב.‬
‫זה מרגיש אותו הדבר. אני יודע בדיוק‬ ‫איך אני צריך לשחק. מה עליי...‬
‫את התנועה.‬ ‫-...להבליט. כן.‬
‫זה נראה יפהפה, ברי.‬ ‫אני רוצה כמה תקריבים טובים של זה.‬
‫אז הברקנו את הרוב,‬
‫אבל ניסינו להשאיר‬ ‫את השחור פחם הזה יותר מט.‬
‫אז יש אזורים בעור עם יותר כוויות,‬
‫ויש לנו קצת דם טרי שם‬
‫כן, זה ממש טוב.‬
‫גם היו לי כמה מחשבות מעולות אתמול.‬ ‫אני חושב שמה שבאמת מעניין זה‬
‫שבראשו, הוא חזר הביתה.‬
‫הוא יכול ללכת לכל מקום. זו בחירה.‬ ‫אפשר ללכת לכל מקום, נכון?‬
‫כן.‬ ‫-הוא החליט לחזור הביתה.‬
‫והוא גר באותו בית.‬ ‫זה כמעט כאילו זה הופך ל...‬
‫חזון מושלם של מה שהוא רצה שיהיה,‬ ‫ומה שזה מעולם לא היה...‬
‫זה טוב.‬ ‫-...זה הופך אותו לכ"כ אנושי.‬
‫כן. ומה רצית שאבא שלך יהיה, ו... כן.‬
‫נכון. ואלה ה... ולא היו לי חברים.‬
‫אף אחד מלבד פאטי היה נחמד אליי.‬ ‫-כן.‬
‫זה נהדר. זו דרך נהדרת... אני אוהב את זה.‬
‫זו המציאות, נכון?‬ ‫זה מרגיש הרבה יותר... אמיתי.‬
‫ועצוב.‬ ‫-ועצוב.‬
‫וזה נותן לזה מטרה, שזה מקסים.‬
‫בעונה ארבע, כשווקנה הופיע כרשע שלנו,‬
‫מייקל מאהר‬ ‫ארט דיירקטור VFX -‬
‫...האחים פנו אליי לעיצוב היצור הזה.‬
‫כנראה עברנו על כ-100 מראות שונים.‬
‫מאדם לבוש מכף רגל ועד ראש עם גלימה,‬
‫למישהו שהיה ממש חולה.‬
‫ובסופו של דבר השתמשנו בגפנים‬ ‫כסוג של מחלה עבורו,‬
‫וזה ממש גרם לזה לעבוד.‬
‫המאק-זי בפרק ארבע, כל הסצנה הזאת‬
‫כשווקנה יוצא מהשער,‬ ‫אני חושב שזה יהיה משהו איקוני.‬
‫האחים דאפר אוהבים להזיז את המצלמה‬ ‫בצורה מאוד אקספרסיבית.‬
‫נדיר שיש סצנה שאין בה אלמנט‬
‫שאפתני או מאתגר שצריך לעבוד עליו מראש.‬
‫אנחנו אוהבים שהמצלמה די קרובה לאנשים‬
‫כי יש תחושה של אינטימיות שנובעת מזה.‬
‫אנחנו בדרך כלל בטווח של מטר עד מטר וחצי,‬
‫אז זה כמו בשיחה עם מישהו.‬
‫אבל זה גם גורם לך להשתמש‬ ‫בעדשה קצת יותר רחבה‬
‫כך שאתה לא תמיד ככה.‬
‫אז כתוצאה מכך, אתה רואה יותר מהרקע.‬
‫בקרב במאק-זי, לקחנו את זה צעד נוסף קדימה,‬
‫אנו משתמשים בעדשת 18 מ"מ.‬
‫זה מקרב אותך לשחקנים,‬
‫ויחד עם זאת, אתה מתרשם מהסביבה.‬
‫אכפת לך אם נעשה סיבוב ביחד בחלל?‬
‫כמובן.‬
‫- ניק מולר‬ ‫מפעיל מצלמה/סטדיקאם -‬
‫נפגשתי עם הירו‬
‫כדי לנסות להבין את הכוראוגרפיה שהוא יצר‬
‫כדי שאוכל לנסות לשנן אותה מראש.‬
‫איך אתה מוליך מצלמה בחללים האלה‬
‫בלי שום היתקלויות‬ ‫ולגרום לזה להיראות מושלם?‬
‫כי האחים רוצים‬ ‫תנועת מצלמה מושלמת בכל טייק.‬
‫יש כאן שומר שאומר, "היי, בוא".‬
‫בום, מחסלים אותו.‬
‫ואז אנחנו עולים במעלה הגבעה...‬
‫הייתי רקדן בילדותי,‬
‫אז ידעתי שאצטרך להתכונן לזה‬ ‫מבחינה פיזית ונפשית.‬
‫...מאחורי ההאמר.‬
‫להציץ החוצה...‬
‫ואז...‬
‫זה הכול כוראוגרפיה בסופו של דבר.‬
‫אם השותף שלך הוא השחקן,‬ ‫אתה צריך לצפות את הצעד הבא שלו מראש.‬
‫בסדר.‬
‫לעזאזל, בנאדם.‬
‫מעולה. בסדר.‬
‫אני ממש חייב להתחיל להבין‬
‫איך תיראה תקופת החזרות במאק-זי.‬
‫בטוח חסרים לנו פעלולנים.‬
‫זה עצום. זו סצנה גדולה.‬ ‫-כן.‬
‫אני לא יודע אם נוכל...‬ ‫אם אצליח להביא לכאן כל כך הרבה אנשים.‬
‫יש משהו כמו 75 חיילים ניצבים‬ ‫ו-50 פעלולנים... כן. מטורף.‬
‫- דניס גרגרק‬ ‫יחסי ציבור -‬
‫זה הדבר הכי יקר שעשינו?‬
‫אקשן, סיבוב!‬
‫קפיצה, מוכנים וצאו!‬
‫כל החבר'ה האלה שמגיעים משום מקום.‬
‫זה נראה שהם עומדים ומחכים.‬
‫אנחנו רוצים שיחלפו על פני משהו.‬
‫הייתי אומר שזה יכול... אולי המשאית?‬
‫אנחנו ננסה להשתמש‬ ‫באפקטים חזותיים כלשהם בחזרה הזאת?‬
‫כן.‬
‫אנחנו מנסים להגיע אולי‬ ‫לגרסה של חזרה גנרלית.‬
‫- דייוויד צ'אמפיון -‬
‫להניח את כל החלקים במקומם.‬ ‫כך נוכל להיות הכי מוכנים שאפשר‬
‫כשהיחידה הראשית תגיע בשבועיים הקרובים.‬
‫תתחילו לפנות את האזור. תודה. נתחיל בחזרה.‬
‫זה כבד?‬ ‫-זה כבד.‬
‫זה ממש אדיר.‬ ‫-אלוהים!‬
‫לסגת.‬
‫זה טוב.‬
‫מה קורה, בנאדם? הכול טוב?‬
‫אתה רואה את הילדים?‬
‫נראה טוב.‬ ‫-כן.‬
‫אני חושב שאפשר להרחיק‬ ‫את האחד הזה לכיוון ההוא.‬
‫בסדר.‬ ‫-נכון?‬
‫"פרק 4: מכשף."‬
‫לוח פלדה נע בפתאומיות למעלה בקול רועם.‬
‫חיילים מכוונים רובים.‬
‫רובים החוצה. למקומות, בבקשה!‬
‫מעולם לא עשינו משהו מורכב כל כך,‬
‫ומעולם לא עירבנו‬ ‫כל כך הרבה אנשים בסצנה אחת.‬
‫רצינו שזה יהיה מרהיב‬
‫אבל אני חושב שזלזלנו ברמת המורכבות של זה.‬
‫הדמו האחרון שלנו, כשהוא מגיע הנה,‬
‫הוא קופץ משם ומוחץ שומר.‬
‫כשהבחור הזה נמעך, אתם בורחים מכאן.‬
‫יש דמו שם, שם.‬
‫וכשהדמו הזה מחסל את כל החבר'ה האלה,‬
‫אתם עוצרים כאן.‬
‫רמירז חולף, ואז אתה תגיד, "בסדר".‬
‫אתה מנסה למצוא מקום לברוח ממנו.‬ ‫-נכון.‬
‫היי, איך הולך?‬ ‫-היי.‬
‫סליחה, אנחנו מעצבים את ההתחלה.‬ ‫-לא, נהדר.‬
‫אבל אנחנו צריכים שתעזור...‬ ‫-לא, אני יודע. שם... כלומר...‬
‫צוות הקמה, סאונד כאן, נכון? למקומות.‬
‫הצוות הראשון צופה. ממש כאן.‬
‫עושים חזרה!‬
‫שימו לב, חבר'ה. ג'יאנקרלו, אליסה,‬ ‫תצפו בכפילים שלכם..‬
‫קפיצה! היכון, וקפיצה!‬
‫זהירות!‬
‫זה רצף שאפתני כל כך.‬
‫אלה חמישה צילומים של טייק אחד‬ ‫שייראו כמו טייק ארוך אחד.‬
‫תתרחקו וצאו, חבר'ה.‬
‫אני חושב שסצנת טייק אחד‬ ‫לוכדת את תשומת לב הצופים.‬
‫זה יוצר מתח מטורף‬ ‫כי אתה עם הדמויות כל הזמן.‬
‫אין כיסוי, אין מעברים חדים לשום מקום.‬
‫אתה צופה בהתרחשות קוראת לנגד עיניך.‬ ‫-אם אתם לא נחוצים באזור הזה, תתרחקו.‬
‫נעשה חזרה מלאה של הצוות הראשון.‬
‫לכו בבקשה אם אתם לא צריכים להיות כאן.‬
‫יש כאן מספיק אנשים גם ככה.‬
‫מוכנים וג'סטין.‬
‫קפיצה!‬
‫אני מתלבט בנוגע לשורה הזאת,‬
‫ודי דילגנו עליה בגרפיקה,‬ ‫אבל אנחנו לא צמודים לגרפיקה‬
‫כי אני חושב שאתה חייב‬ ‫שיהיה לך רגע עם הילדים.‬
‫אני רוצה לנסות את זה כמו שחשבנו,‬ ‫שזה ממש כאן.‬
‫סיבוב!‬
‫אנחנו בורחים מכאן.‬ ‫תתקרבו, עיניים למטה. הבנתם?‬
‫דמו!‬ ‫-מוכנים. שלוש, שתיים, אחת, קדימה!‬
‫להתכופף!‬
‫הדמות שלי צריכה להוביל את הילדים מכאן‬ ‫בתקווה שלא ימותו, זה נחמד.‬
‫מייק זוכה להיות מנהיג.‬
‫עבר המון זמן מאז שראינו את זה.‬
‫תקשיבו לי! עיניים עליי!‬
‫חיקוי טוב.‬
‫תודה. הייתי צריך להיות שחקן.‬
‫פשוט תהיה גאה במה שאתה.‬
‫אני... תודה.‬
‫מוכנים ואקשן!‬
‫אנחנו בורחים מכאן, בסדר?‬ ‫תתקרבו, עיניים עליי. הבנתם?‬
‫דמו!‬ ‫-שלוש, שתיים, אחת, צאו!‬
‫למטה!‬ ‫-תיזהרו!‬
‫זה מרגיש קצת מת שם.‬
‫אופס.‬
‫קאט, קאט.‬
‫מישהו דיבר איתך על אולי לנסות להביט לאחור?‬
‫כן.‬ ‫-מפלצות בכל מקום, יריות,‬
‫אתה לא תשמע אותם,‬ ‫אבל תדמיין, בום, בום בכל מקום.‬
‫כאוס.‬
‫חיילים צועקים, צורחים, כל זה.‬
‫הבנתי.‬ ‫-בסדר.‬
‫אתם באזור מלחמה.‬
‫למה הבחור הזה סתם מתהלך?‬
‫הם שוב רואים דמו שאנחנו לא רואים.‬
‫אלוהים. כלומר, זה יותר טוב.‬ ‫מה אתם חושבים?‬
‫לדעתי אפשר לשפר את זה.‬
‫תחזור לנקודה המתה כאן.‬
‫אני מרגיש שצריך להוסיף אנשים דיגיטלית.‬
‫זה כל כך ריק.‬
‫יש שם גם דמוגורגון.‬
‫ואז הוא ילך לשם. לשם?‬
‫ואז אני אגיד "היכון" ותישאר פה.‬
‫תישאר לעמוד ואני אבוא מאחוריך הנה.‬
‫מוכנים ואקשן!‬
‫שלוש, שתיים, אחת...‬ ‫-ואקשן!‬
‫לעצור.‬
‫מאפסים!‬
‫היי, הירו.‬ ‫-כן, אדוני.‬
‫המשיכה השנייה הייתה מאוחרת.‬
‫אצא מוקדם יותר.‬ ‫-מגניב, תודה.‬
‫אין בעיה.‬
‫מוכנים ואקשן!‬
‫שלוש, שתיים, אחת, צאו!‬ ‫-מה? לא!‬
‫אקשן.‬
‫קאט, קאט, קאט.‬ ‫-קאט!‬
‫מקליטים.‬
‫טייק שמונה.‬
‫אחי, זה לא יכול להימשך‬ ‫יותר זמן מאתמול בלילה.‬
‫טיודור יגיד אקשן.‬ ‫-כן.‬
‫אני אגיד שלוש, שתיים, אחת, צא.‬
‫אני צריך שתגיב, אבל גם תמהר.‬
‫טוב, מתחילים. המצלמה עולה.‬
‫גילינו כמה בעיות אחרות...‬ ‫-כן.‬
‫אני חושב שפתרנו כל בעיה שיצרנו.‬ ‫קדימה, חבר'ה.‬
‫בסדר. "רדיו שק".‬ ‫אם נזוז מהר, אני חושב שנגיע לשם.‬
‫ניכנס למנהרות ונעוף מכאן. בסדר?‬
‫אני לא יודע אם הייתה‬ ‫אותה העוצמה כמו בטייק ההוא.‬
‫כאילו משהו הרגיש...‬
‫חי? או שאנחנו משתעממים מזה?‬
‫זה עשר או משהו כזה?‬
‫זה שמונה.‬ ‫-שמונה?‬
‫זה עדיין שמונה.‬ ‫-זה שמונה.‬
‫עצרו!‬ ‫-אני חושב שנחיה עם הקפיצה הקטנה הזו.‬
‫ונחליק אותה.‬ ‫-כן.‬
‫בקושי רואים.‬ ‫-בסדר.‬
‫אתם חושבים ששמונה הכי טוב?‬ ‫-שמונה הכי טוב.‬
‫כולנו חשבנו ששמונה‬ ‫היה הכי טוב כשעשינו אותו.‬
‫זו סצנה מהסוג שאתה רואה בתסריט,‬
‫וחושב, "אוי, לא. זה יהיה בלתי אפשרי".‬
‫אבל לגמרי עשינו את זה.‬
‫מרגיש כאילו חצי מהעבודה שלנו‬ ‫היא להיות מטאורולוגים חובבים.‬
‫אולי יהיה לנו מזל.‬
‫- איי-ג'יי ברונו -‬
‫כן, זה בלתי נמנע.‬ ‫-כן.‬
‫אז כדאי כבר עכשיו כי החבר'ה האלה‬ ‫צריכים לעבור על זה. בסדר.‬
‫היי, מייק, בוא נתחיל להביא אותם‬ ‫ל-14-15, בסדר?‬
‫בסדר, הפעלולנים שלי.‬
‫אנחנו מתחילים לקחת את כולם‬ ‫לאזור ההמתנה ב-14-15.‬
‫לא.‬
‫מזג האוויר הזה מטורף.‬
‫ממש מטורף.‬
‫היו ברקים בתשעה‬ ‫מתוך עשרת הלילות האחרונים כאן.‬
‫כן. אני חושב שיום רביעי היה‬ ‫היום היחיד שבו מזג האוויר היה טוב.‬
‫טוב, כן.‬
‫אז איך שתרצה להרים אותן...‬
‫ביד אחת.‬
‫ו... אקשן.‬
‫ושלוש, שתיים, אחת, צא.‬
‫ולהפיל.‬
‫כן. אוי, כן.‬
‫אוקי, קאט.‬
‫לא רע.‬
‫כן, אז אתה תוקף את הדמו. אתה רואה אותו.‬
‫ואתה מתחיל לנוע לכאן.‬
‫אוי, שיט.‬
‫האדרנלין פשוט ממשיך לזרום.‬ ‫-כן.‬
‫כי אנחנו כאן כל לילה,‬ ‫עושים את כל הדברים המגניבים האלה.‬
‫וזה אחד אחרי השני.‬ ‫-סצנות אקשן גדולות. כן.‬
‫אין זמן להירגע מזה.‬
‫בסדר. הלהבות מתקרבות, חבר'ה.‬ ‫אנחנו קרובים מאוד עכשיו. תודה.‬
‫מוכנים ואקשן.‬
‫טוב, קאט.‬
‫קאט. לשמור.‬ ‫-קאט.‬
‫יש כל כך הרבה דברים השנה שמעולם לא עשיתי,‬
‫כשחקן או בתפקיד הזה.‬
‫ויל תמיד היה כזה חלשלוש,‬
‫וזו שצוחקים עליו,‬ ‫והוא תמיד הרגיש שונה.‬
‫ובעונה הזאת, הוא מסוגל להילחם במפלצת הזאת,‬
‫אבל גם בשדים הפנימיים שלו‬ ‫אם המאבקים האישיים והמיניות שלו.‬
‫הוא הופך לגיבור-על.‬
‫הרגשתי קרוב יותר לווקנה העונה.‬
‫עם יותר מידע,‬
‫היכולת... להיכנס לזה‬
‫ולקבל גישה לזה היה קל יותר ועוצמתי יותר.‬
‫תיארתי את זה לנואה.‬
‫אנחנו יכולים לחוות רגעים יפהפיים‬ ‫בהם אנו יוצאים מהגוף שלנו.‬
‫אני לא לוחץ. אני לא מנסה.‬
‫זה לא... מאולץ.‬
‫ואתה מרגיש שאתה הופך לכלי.‬
‫אחרי כל השנים האלה,‬
‫סוף סוף הוא מקבל‬ ‫את כל הרגעים האלה של ניצחון.‬
‫הוא מסוגל למצוא את הכוח הזה‬ ‫מתוך אהבה לאנשים האלה.‬
‫לא יודע. אני חושב שהם כתבו את זה‬ ‫בצורה ממש מגניבה.‬
‫וקנה מוריד את ידו וויל נופל‬ ‫ונוחת על הידיים והברכיים.‬
‫בזמן שוויל מתנשף, משתנק וחיוור מהלם,‬
‫וקנה הולך משם.‬
‫הוא עובר דרך השער‬ ‫ונעלם בחזרה לתוך העולם ההפוך.‬
‫ויל מרים את זרועותיו לאט,‬
‫והדמוגורגונים מתרוממים מהקרקע בו-זמנית.‬
‫הוא עושה את זה.‬
‫מייק, לוקאס ורובין צופים מרותקים‬
‫בעוד המפלצות נהרגות באלימות‬ ‫על ידי כוח רב עוצמה.‬
‫ויל נופל על ברכיו באמצע שדה הקרב הבוער.‬
‫עיניו חוזרות לעצמן,‬
‫אך כעת הן חושפות‬ ‫תחושות רוגע וכוח חדשות.‬
‫עכשיו הוא בשליטה. הוא מכשף.‬
‫זה צולם.‬
‫זה נעשה.‬
‫אנחנו ביום 118, אני מאמין.‬ ‫-17.‬
‫מאה ושבע עשרה. וזה מציב אותנו באמצע הדרך.‬
‫אז נותרו לנו רק שישה חודשים.‬
‫תראה כמה פתקיות.‬
‫- ג'קי דגראף‬ ‫מפיקה שותפה -‬
‫אנחנו ננסה להכניס את שארית העונה הזאת לראש‬
‫ולהבין אותה.‬
‫אבל יש לכם את התסריט?‬
‫לא. אין לנו.‬
‫אז אני אקריא את זה.‬
‫פרק שש, בית הקברות של הכנסייה.‬ ‫-בית הקברות של הכנסייה.‬
‫פנים הבקתה של הופר, שש ושבע.‬
‫פנים ספריית הוקינס.‬
‫מסך כחול, הולי נופלת.‬
‫שבע, אנחנו בבית הקריל ושש...‬
‫פנים הסקאווק, שבע ופנים המערה, שש.‬
‫ביום רביעי מצלמים את שמונה. מערה.‬
‫פרק שמונה אדום.‬ ‫-זה מרגש. פרק שמונה.‬
‫אדום לכוננות אדומה.‬
‫- חלל אדום‬ ‫מערה -‬
‫- חוץ: מערה -‬
‫היום יהיה מעניין מאוד.‬
‫אנחנו מצלמים את פרק שמונה,‬ ‫שהתסריט שלו עדיין לא נכתב במלואו.‬
‫התראת ספוילר.‬
‫אז אפילו אנחנו לא יודעים לחלוטין מה קורה.‬
‫כולם מסתובבים על הסט עם תסריטים בצבע אדום.‬
‫אתה לא רוצה לקפוץ יותר מדי בסדר של הסיפור‬ ‫כי שחקנים יתבלבלו לגבי מיקומם.‬
‫הם לא חוו אירועים מסוימים‬ ‫או רגשות מסוימים.‬
‫אבל צריך לצלם עכשיו‬ ‫אלמנטים של תקופת קיץ מפרק שמונה.‬
‫עדיין לא קראתי את שמונה עד הסוף.‬
‫ואנחנו מצלמים אותו.‬
‫אף פעם לא עשיתי דבר כזה.‬
‫- דינה גיבסון‬ ‫שיער -‬
‫זה כל כך מוזר לקפוץ לשמונה.‬
‫כן.‬ ‫-אני לא מת על זה.‬
‫לא מת על זה, אם לומר... את האמת.‬ ‫-צריך לעשות מה שצריך.‬
‫קדימה. מוכנים ואקשן.‬
‫קדימה, אנחנו צריכים לזוז. קדימה.‬
‫קאט.‬ ‫-קאט.‬
‫שוב. קדימה.‬ ‫-בסדר, מסך מוכן.‬
‫להקליט. מקליטים.‬
‫מקליטים.‬ ‫-מקליטים.‬
‫את צריכה לדרוך את זה, אז...‬
‫לא, לא כל כך קרוב.‬
‫רגע, השאול הוא...‬
‫אה, סליחה, השאול הוא כמו...‬ ‫הילרי, יש לך את הציור ההוא?‬
‫אז זו הוקינס, זה העולם ההפוך.‬
‫אלה קירות הבשר.‬
‫אלוהים.‬
‫ואז זה... זה השאול כאן למעלה.‬
‫השאול הוא... רגע, בסדר. איפה...‬
‫זה בשמיים.‬ ‫-זה בשמיים.‬
‫זה מבוסס על...‬
‫תאוריה מדעית אמיתית?‬
‫זה מציאותי מאוד.‬
‫התייעצתם עם מישהו?‬
‫כשתקראו את שמונה, זה יהיה יותר הגיוני.‬
‫זה יהיה משהו כמו 120 עמודים.‬
‫אולי 115?‬
‫לא, אין מצב.‬
‫אחי, צריך לקצר את זה.‬
‫לחצו עלינו בלי הפסקה‬
‫מההפקה ומנטפליקס על פרק שמונה.‬
‫אלה היו הנסיבות הכי קשות לכתיבה‬
‫שמצאנו את עצמנו בהן.‬
‫לא רק בגלל הלחץ לוודא שהתסריט היה טוב,‬
‫אבל מעולם לא היה כל כך הרבה הסחות דעת.‬
‫זה היה הזמן הארוך ביותר‬ ‫שבילינו עם הכותבים על פרק אחד,‬
‫פירקנו אותו, צעד אחר צעד,‬
‫דחפנו אותו להיות הכי טוב שאפשר.‬
‫פשוט להיות כנים ואמיתיים עם התוכנית‬
‫תמיד עבד לטובתנו.‬
‫"פרק 6: הבריחה מקאמזוטס."‬
‫חותכים לראש של מקס נע מעלה-מטה.‬
‫לוקאס נושא אותה בעוד הוא רץ במורד המסדרון.‬
‫רדיו-טייפ תלוי על כתפו.‬
‫אני מרחם עליך. זה חייב להיות נוראי...‬
‫אנחנו נתחיל את היום‬ ‫עם סצנת טייק אחד גדולה ומורכבת.‬
‫אם תתעייף...‬ ‫-אני אודיע לך.‬
‫מקליטים.‬ ‫-מוכנים.‬
‫סט ו... מעלית.‬
‫לעתים קרובות כשאתה מביים,‬
‫התפקיד שלך הוא להפוך את הדבר הזה‬ ‫לטוב יותר מהתסריט.‬
‫קדימה!‬ ‫-קדימה!‬
‫אבל התסריטים האלה, מההתחלה ועד הסוף,‬
‫מ-2014 ועד היום,‬
‫הם תמיד היו טובים בטירוף,‬ ‫שהתפקיד שלי הוא לעשות איתם צדק.‬
‫קאט!‬ ‫-קאט, קאט.‬
‫כיילב הוא אלוף.‬
‫זה לא קל.‬
‫תראה את זה, בום.‬
‫מעולה.‬
‫כמה טייקים... זה השישי?‬ ‫-שישי, כן.‬
‫כן.‬ ‫-כן, אחי.‬
‫לא, סיימנו.‬ ‫-זה השישי, חבר'ה.‬
‫אני יודע בדיוק איפה לחתוך. סיימנו.‬ ‫-כל הכבוד לכולם. כל הכבוד.‬
‫לכל תוכנית יש קצב מסוים.‬
‫זה כמו תדר.‬ ‫-הירוק הוא כיילב.‬
‫בסצנה, לא יודעים מהו הקצב עד שעושים את זה.‬
‫זו הכימיה שהשחקנים מביאים לזה.‬
‫אפילו הבמאים, איך הם מכוונים אותך,‬
‫ככה זה הולך, זה מה שזה,‬ ‫ואז השחקנים יוצרים את הקצב.‬
‫אנחנו רוצים לנסות להשיג את זה מראש.‬ ‫-כן.‬
‫ואז נעשה את הפיצוץ.‬
‫תדאג לתייג אותם.‬ ‫-אני אעשה את זה. כן, אדוני.‬
‫זולו, מאוחר מדי לשאול‬ ‫אם החלון הרביעי יכול להישבר?‬
‫אף פעם לא מאוחר מדי.‬ ‫-קיבלתי.‬
‫תן לי לעשות את זה.‬
‫יש לי שאלה על הסצנה.‬
‫לא דיברו על זה בסצנות שלנו יחד...‬
‫- מאיה הוק‬ ‫רובין באקלי -‬
‫אף אחד לא יודע שאנחנו זוג.‬ ‫-כן.‬
‫כולל כיילב.‬ ‫-כן.‬
‫אני יכול לעשות כזה...‬
‫אני רוצה לשחק את הסצנה הזאת בלחישה.‬
‫כן.‬ ‫-אני רוצה לעשות את זה.‬
‫כן. בסדר. טוב.‬ ‫-זה בסדר?‬
‫כן. כתוב שאתן מחזיקות ידיים, נכון?‬
‫אפשר.‬ ‫-כן.‬
‫זה מה... זה יהיה כאן.‬ ‫-מעולה.‬
‫- איימיבת' מקנולטי‬ ‫ויקי דאן -‬
‫בסדר, יופי. בואו נעשה את זה.‬ ‫-מגניב.‬
‫טוב, חבר'ה, אני חושב שזה יהיה מבולגן.‬ ‫אבל בואו נצלם.‬
‫טוב, מבטים אחרונים, בבקשה.‬
‫טוב, אני אמשוך את הסמנים.‬
‫שלוש, שתיים, אחת, צא!‬
‫אני חושבת שכשיסיימו עם החלונות האלה,‬
‫אני אזרוק עוד פסולת מעל המייבש‬
‫כדי שזה יגיע עד לשם.‬
‫אני חושב שאפשר לזרוק, סטפני... סליחה.‬ ‫...רחב יותר.‬
‫כדי שאולי נוכל לתפוס חלק מהדם‬ ‫אפילו באזור המואר הזה.‬
‫בסדר.‬ ‫-אפילו שם. בשני הצדדים.‬
‫זה היה אמור להיות רק מייבש שמתפוצץ.‬
‫אבל מטבע התוכנית הזאת, כולם אמרו,‬
‫"אם כבר אנחנו מפוצצים מייבש,‬ ‫כבר כדאי לפוצץ גם את החלונות האלה."‬
‫אני לא חושב שיש הרבה תוכניות‬
‫שבהן יש רמה כזו של גמישות‬ ‫ונכונות לפנטסטיות כזאת.‬
‫- קומה 6 אחורה 1,2,3 -‬
‫- פנים: עץ הכאב -‬
‫האחרון.‬
‫היי, חבר'ה.‬
‫תחייכו.‬
‫זה מר-מתוק?‬
‫מריר-מתוק.‬
‫אלה היו החיים שלנו‬ ‫במשך שישה שבועות ועכשיו זה נגמר.‬
‫ממשיכים לשלב הבא.‬
‫היי, אדם, מעל המסילה ממש מאחוריך.‬
‫תסתובב.‬
‫- פנים: מעבדת הוקינס - חדר נמס -‬
‫הדמות של ננסי תגיד "חרא" או "חומר"?‬
‫אני חושב שמעולם לא שמעתי אותה מקללת.‬ ‫אבל אולי אני טועה.‬
‫כן, אבל כשהיא מקללת, היא מקללת.‬
‫נכון. "זה אני או שהחומר הזה‬ ‫נעשה סמיך יותר?" יופי.‬
‫מוכנים! ותרגישו את זה!‬ ‫-שלוש, שתיים, אחת, צא!‬
‫קדימה!‬
‫זה לא רק את!‬
‫מישהו!‬
‫הצילו!‬
‫-הצילו!‬
‫קאט.‬
‫החומר הזה?‬
‫אלוהים, באמת...‬
‫זה לא סמיך מספיק.‬
‫כן, זה נראה די דליל.‬
‫אז הם באמת מזייפים את זה היטב.‬
‫נצטרך להסתמך על אפקטים חזותיים‬ ‫יותר ממה שרציתי.‬
‫מה שבאמת שובר את הלב‬
‫זה שכולנו ראינו טסטים‬ ‫שנראו הרבה יותר סמיכים במשך חודשים.‬
‫זה נראה כמו מים.‬
‫זה אפילו לא קרוב.‬
‫העניין בבימוי, העניין במנהיגות,‬
‫הוא שאפשר להתכונן בקפידה, כמוני.‬
‫אבל כשאתה בתוך הרגע, וזה פשוט לא מסתדר,‬
‫אתה לא יכול להתעצבן.‬
‫אתה לא יכול להיכנע.‬
‫אתה לא יכול להתנתק.‬
‫אנחנו צריכים לצלם היום.‬
‫ואני צריך לעשות את העבודה כמו שצריך.‬
‫אני יודע שמה שמשנה בסופו של דבר‬ ‫הוא החומרים לעריכה,‬
‫לא מה שקורה כאן על הסט.‬
‫אז מיד עברתי למצב‬ ‫פתרון בעיות קפדני ברמת ג'דיי.‬
‫טוב, אני אצלם את הזווית הזאת.‬
‫אני אעצור את זה עד שאפתור את הבעיה הזאת.‬
‫ואם אחבר אותם יחד וזה כל מה שהקהל יראה,‬
‫הקהל לעולם לא ידע שנכשלנו היום.‬
‫אבל הצילומים שלך מעולים.‬
‫כן, אני מבואס. אין... פאק.‬
‫אתה במקום שבו היינו אתמול בשעה תשע בבוקר.‬
‫תראי את מדד הלחץ שלי.‬ ‫-זה רק היום?‬
‫אני לחוץ כבר 3.5 שעות.‬
‫למה זה קופץ בכזו חדות...‬
‫- סטייסי שרום‬ ‫עוזרת של האחים דאפר -‬
‫היית רגוע הבוקר בשבע...‬ ‫-לא, זו שינה.‬
‫זה... הייתי לחוץ ברגע שהתעוררתי.‬
‫- קריאה מקדימה של פרק 8 -‬
‫יו, בואו נקרא את הפרק האחרון‬ ‫של "דברים מוזרים", בסדר?‬
‫קדימה, חבר'ה. בואו.‬
‫חיכינו בציפייה במשך שנה.‬
‫זה היה עינוי.‬
‫קריאת הפרק הזה מסמלת‬ ‫את הפרידה הרשמית מהילדות שלנו.‬
‫ברט, אל תציץ.‬
‫מה?‬ ‫-אל תציץ.‬
‫לא להציץ?‬ ‫-אתם רוצים קריאה קרה?‬
‫כן. אני חושב שפשוט...‬
‫נצלול פנימה.‬
‫סיימנו ביום רביעי.‬
‫זה טרי. חם מהתנור.‬
‫נאום!‬ ‫-כן.‬
‫נאום?‬ ‫-כן!‬
‫אני יודע. חשבנו על זה. אני מרגיש כאילו...‬
‫כל מה שאנחנו רוצים לומר‬ ‫על החוויה ועל התוכנית,‬
‫ועל הדמויות והכול מופיע בתסריט.‬
‫ורוס ואני כותבים יותר טובים מאשר נואמים.‬
‫אז אני חושב שאנחנו מעדיפים‬ ‫פשוט לקרוא אותו.‬
‫"פרק 8: העולם הישר." זהו זה. בסדר.‬
‫אנחנו מחוץ למאק-זי. ערב זרוע כוכבים.‬ ‫מתחתיו, שער הקרע.‬
‫הקרום עדיין קרוע‬ ‫מאז שמשאית ה"ביג-ביי" פרצה דרכו.‬
‫בעוד כוכב הלכת העצום ממשיך‬ ‫בהנמכתו הבלתי נלאית‬
‫במסלול התנגשות עם הוקינס,‬
‫אנחנו עוברים בפעם האחרונה לכותרת פתיחה.‬
‫ואז...‬
‫סטיב מתנשף. הוא מתנועע באוויר,‬ ‫מתנדנד כאילו דבר לא מחזיק אותו.‬
‫לא!‬
‫אבל אז המצלמה שלנו עולה כדי לחשוף‬
‫יד חזקה שאוחזת בחוזקה בפרק ידו. זה ג'ונתן.‬
‫הוא תפס אותו.‬
‫הנרי רץ ומוצא את אילבן צועדת אל תוך הסלון.‬
‫זה רגע מתוח כשהנרי מביט על אחותו‬
‫בפעם הראשונה מזה זמן רב.‬
‫הקול שלו רועד מזעם.‬
‫איפה הם?‬
‫עם מקס. בטוחים.‬
‫וקנה מופיע מאחורי הופר,‬ ‫נראה בקושי דרך הערפל הסמיך.‬
‫הופר חש בו, מסתובב ופותח באש.‬ ‫באנג, באנג, באנג.‬
‫אבל הכדורים שלו לא פגעו בווקנה.‬
‫הם פרצו את הדלת של מכל הבידוד.‬
‫מים זורמים מחורי הקליעים.‬
‫הוא רץ קדימה בבהלה.‬
‫הוא פותח את המכל‬ ‫ומוצא את אילבן צפה במים האדומים מדם.‬
‫לא.‬ ‫-הגוף שלה מלא קליעים.‬
‫הוא מסובב את האקדח ומכה בזכוכית.‬ ‫-לא, לא. לעזאזל.‬
‫אני אצטרך את אחד האקדחים האלה.‬
‫ננסי שוקלת, נאנחת.‬
‫היא נותנת למייק נשק דמוי מגנום‬
‫יחד עם חגורת תחמושת עם פגזים אדומים.‬ ‫מייק לא מאמין.‬
‫אלוהים אדירים, תודה!‬
‫היא מהנהנת, ממשיכה בדרכה.‬ ‫מייק לובש את חגורת התחמושת.‬
‫אלה נורים.‬
‫כשמצאת אותי ביער, הייתי רק ילדה.‬
‫פחדתי. לא הבנתי את העולם הזה.‬
‫לא הבנתי אנשים.‬
‫אבל אימצת אותי ולימדת אותי.‬
‫הגנת עליי. גידלת אותי. הפכת לאבא שלי.‬
‫אל תעשי את זה. בבקשה אל תעשי את זה.‬
‫אני צריכה שתעזור להם להבין.‬
‫תעזור להם להבין את הבחירה שלי.‬ ‫-אבל אני לא. אני לא מבין.‬
‫אני אוהבת אותך, מייק.‬
‫בבקשה אל תעזבי אותי, אל, בבקשה.‬
‫בעודו ממרר בבכי, הוא צורח בכל הכוח.‬
‫אל!‬
‫לוקאס כורך את זרועו סביב המותניים של מקס.‬
‫טוב, עכשיו אתה באמת מקדים את המאוחר.‬
‫אין לי ברירה.‬ ‫את נראית סופר סקסית עכשיו.‬
‫כן, ואתה נראה ממש חנוני.‬
‫חיוך, ואז הם מתנשקים‬ ‫ומתנשקים ומתמזמזים. כן.‬
‫תשכח מהסדין הארור.‬
‫זה מואר מדי. צריך עמעום.‬
‫זה לא "הסנדק". עוד טייק אחד.‬
‫יש לך עוד טייק אחד, ג'ונתן!‬
‫לעזאזל עם בית הספר הזה. לעזאזל עם המערכת.‬
‫לעזאזל עם הקונפורמיזם.‬
‫לעזאזל עם הכול וכל מי שמנסה‬ ‫לעכב אותנו ולהפריד בינינו,‬
‫כי זו השנה שלנו.‬
‫הוא מסמן ללהקה, והם מתחילים‬ ‫שיר חדש, "אט לאסט" של אטה ג'יימס.‬
‫לפני שג'ויס מספיקה לעכל מה קורה,‬ ‫הוא כורע ברך.‬
‫אלוהים.‬ ‫-וואו, אחי!‬
‫הוא מחזיק טבעת אירוסין צנועה אך יפה.‬
‫אלוהים!‬ ‫-שיט.‬
‫ג'ויס באיירז...‬
‫ג'ויס באיירז.‬
‫האם תסכימי לבלות את שארית חייך‬
‫עם בן זונה זקן, עייף, עקשן וזועף‬
‫שאוהב אותך מאוד?‬
‫עיניה מתמלאות בדמעות. היא מהנהנת.‬ ‫-אלוהים.‬
‫כן, אני מסכימה.‬
‫הופר עומד. הוא מושיט יד.‬
‫במאק-זי, כשמייק וקיי‬ ‫מחפשים בפאניקה את אילבן,‬
‫תשומת ליבנו מופנית ל"רדיו-שק".‬
‫כישוף של אי-נראות.‬
‫דלת ה"רדיו שק" נפתחת מעצמה‬ ‫כאילו על ידי רוח רפאים. זאת אילבן.‬
‫כולם בוכים עכשיו, אבל הרגע נהרס‬
‫כשקארן פותחת את דלת המרתף וצועקת...‬
‫אלוהים!‬ ‫-אוי, קארן!‬
‫חבר'ה! מה קורה? הלזניה מתקררת.‬
‫מייק צופה בהולי ובחבריה מראש המדרגות.‬
‫צלילי השיחה והצחוק שלהם ממלאים את המרתף.‬
‫הם בדיוק כמוהו עם חבריו לפני כל השנים ההן.‬
‫רגע של עצב בעוד מייק נזכר בילדות שלו.‬
‫ואז העצב מתפוגג ומפנה מקום לחיוך.‬
‫הוא הולך משם‬
‫וסוגר את דלת המרתף.‬
‫סוף הסדרה.‬
‫מגניב.‬
‫תודה.‬
‫אחי.‬
‫עכשיו רק צריך לצלם את זה.‬
‫היה משהו כל כך מזכך בכתיבת הסצנה האחרונה,‬
‫והיה ממש קשה לעשות את זה,‬
‫רק לכתוב את השורות האחרונות‬ ‫שהדמויות האלה יגידו.‬
‫כלומר, אני זוכר יותר מכל דבר אחר‬ ‫את הכתיבה של, "סוף הסדרה".‬
‫לכתיבת שתי המילים האלה‬ ‫הייתה הכי הרבה השפעה.‬
‫ואנחנו עושים את זה בזמן הצילומים.‬
‫למה? אוי, לא.‬
‫- חוץ: מדבר אדום -‬
‫אנחנו גאים בכך שהתוכנית תמיד,‬ ‫בכל תשע השנים,‬
‫ממשיכה לקחת סיכונים מבחינת הסיפור.‬
‫אני חושב שאנשים אוהבים‬ ‫את האותנטיות של התוכנית.‬
‫ככה התוכנית נוצרה מלכתחילה.‬
‫אנחנו רק מנסים להקשיב לתחושת הבטן שלנו,‬ ‫וכשזה מרגיש נכון, אנחנו מתקדמים.‬
‫האמנים שאני מעריץ‬
‫נאמנים לעצמם מעל לכול.‬
‫מה זה?‬
‫סתם זבל.‬
‫- חוץ: השאול - עץ הכאב -‬
‫התוכנית הזאת כל כך מיוחדת.‬
‫ניתנה לנו הזדמנות‬
‫לבנות כמות מדהימה של סטים איכותיים.‬
‫בימינו, זה דבר נדיר.‬
‫ברוב התוכניות האחרות,‬ ‫אומרים, "נבנה כמות קטנה,‬
‫"כל השאר יהפוך לאפקטים חזותיים."‬
‫אבל זה חשוב לאחים‬ ‫שיהיה להם מגרש משחקים פיזי.‬
‫נצטרך להבין עם האחים‬
‫איפה יוצב המסך הכחול הזה‬ ‫וכמה רחוק הם ינועו.‬
‫נכון.‬ ‫-כאילו, יש...‬
‫זה...‬
‫כן, יש...‬
‫תהיה בעיה מסוימת רק בהבנה של המרחב.‬
‫אני חושב שאנחנו חושבים על...‬
‫בגלל המרחק,‬
‫לפחות 18 מטר מסך כחול,‬
‫שמונה עשרה מטר של כחול שם,‬ ‫ו-18 מטר של כחול שם.‬
‫כן, ברור שאני גאה בכל זה.‬
‫זה הישג מדהים‬
‫שהדבר הזה לא הפך לאסון מוחלט‬ ‫והתרסק בלהבות.‬
‫וזה הרגיש כאילו זה היה... עלול לקרות.‬
‫אני לא יודע מה נעשה אחרי זה.‬
‫כל מה שנעשה יהיה משעמם, נכון?‬
‫מה קורה?‬
‫קורי, אתה יכול להקרין את הגרפיקה?‬
‫נטליה מזכירה את ריפלי.‬ ‫-לעזאזל.‬
‫כן!‬ ‫-לא הבאנו מספיק כלי נשק.‬
‫בעונה הראשונה, התחלנו בזה‬ ‫שהכול היה צריך להיות פרקטי.‬
‫אבל יש לנו מפלצת בגודל של שלושה בניינים,‬
‫אז ברור שנצטרך להשתמש בגרפיקה ממוחשבת.‬
‫אבל בו-זמנית,‬ ‫אנחנו בחוץ עם השחקנים בשטח.‬
‫אנחנו לא באולפן.‬
‫ככל שזה פרקטי יותר,‬
‫קל יותר לכולם להישאב לתוך הסצנה.‬
‫אוי, לא!‬
‫כן! אדיר, בנאדם.‬
‫אנחנו צריכים להתחיל.‬
‫לפעמים הם ינפישו את הפעולות שלך,‬ ‫את הבעות הפנים והתנועות שלך.‬
‫זו תחזית של מה שתעשה.‬
‫אבל אתה רוצה שאעשה‬ ‫את הפרצוף הזה כשאני מסתובב?‬
‫אני לא חושב שזאת המטרה שלהם,‬ ‫אבל אני חושב,‬
‫"אני רוצה להחליט באותו הרגע."‬
‫בסדר, תהיו מוכנים. תודה, חבר'ה.‬ ‫-קדימה. מוכנים?‬
‫שלוש, שתיים, אחת, אקשן! בום!‬
‫בום!‬
‫ו... בום!‬
‫זה היה כל כך קרוב.‬ ‫טוב, קאט! קאט, קאט, קאט.‬
‫האחרון היה כל כך מהיר.‬
‫העבודה עם המסך הכחול‬ ‫נותנת בדרך כלל תוצאה לא רעה,‬
‫אבל אנחנו נמנעים מזה אם אפשר.‬
‫האמת שלרוס ולי קשה מאוד לדמיין את השוט‬
‫רק ממבט על שחקן על רקע מסך כחול.‬
‫אני לא מבין באמת מה נראה טוב,‬ ‫מה לא נראה טוב.‬
‫ניק, אתה יכול לתת לזה קצת...‬
‫בפגיעת הסלע, אתה יכול להרעיד אותה קצת?‬
‫מוכן?‬ ‫-מוכן, וחזרה, ואקשן.‬
‫שאגה!‬
‫וסלע!‬
‫ו... כן, רוצו משם. פשוט...‬ ‫-רוצו!‬
‫לאן?‬ ‫-ורוצו משם.‬
‫לאן הולכים?‬ ‫-קאט על החזרה.‬
‫אחורה?‬
‫זה כאילו אנחנו רצים לתוך השוט הזה‬ ‫אחרי שכבר ראינו אותה?‬
‫לא, אנחנו בורחים מהדבר הזה,‬ ‫ואני חושב שהמוטיבציה היא...‬
‫להתרחק.‬ ‫-זה כאילו, זה כבר לא רודף אחרינו.‬
‫כן, נכון.‬
‫ואז מישהו מסתכל ורואה את אילבן.‬ ‫-אנחנו...? נכון.‬
‫איימס, איפה המפלצת?‬
‫הם בורחים, נכון?‬ ‫-כן.‬
‫אז איפה היא?‬ ‫-הם פנו לכאן. המפלצת שם עכשיו...‬
‫זה מה שחשבתי, בסדר, כן.‬
‫אחד התפקידים של מחלקת VFX הוא להזכיר לכולם‬
‫ולעזור לכולם לשלב‬ ‫את כל ההיבטים שעדיין לא קיימים‬
‫אבל יופיעו בתוצר הסופי‬
‫כדי שהכול ייראה כאילו‬
‫זה תוכנן וצולם כשזה היה שם במקור.‬
‫אז איפה היא?‬
‫אז היא בשעה שלוש.‬
‫הם פנו לכאן‬ ‫ כי היא זורקת את האבן מהכיוון הזה.‬
‫מעניין.‬ ‫-כן.‬
‫היי, חבר'ה. בסדר.‬
‫אני מבולבלת.‬
‫קיבלתי הבהרה. זה יקל על המצב.‬
‫כשאתם רצים בכיוון הזה, כן? אתם...‬
‫אילבן בעצם נמצאת כאן.‬
‫בסדר.‬ ‫-המפלצת כאן.‬
‫אז אתם יכולים להתחיל לראות אותה מאטה.‬
‫זה הגיוני.‬
‫קדימה. מוכנים ושאגה!‬
‫קדימה.‬ ‫-היא רודפת אחריכם והסלע נופל!‬
‫עדיין לא סיימתי לבנות‬ ‫את כל מה שאני רוצה לעשות כאן.‬
‫זה יהיה כמו זמן משחק הערב‬
‫כדי להבין מה יעבוד כאן‬
‫ולנסות לחשוב על דברים חדשים ומדליקים‬ ‫שילהיבו את האחים.‬
‫הם אוהבים אלימות,‬ ‫אז אם נוכל להוסיף כמה מכות אלימות טובות,‬
‫ולעשות את זה אכזרי, נראה לי שזה יהיה טוב.‬
‫כן.‬ ‫-כן.‬
‫נראה לי שיהיו הרבה הזדמנויות לאכזריות.‬
‫כן.‬ ‫-כן.‬
‫- פנים: עץ הכאב -‬
‫ואז היא עושה...‬
‫שאנון, תהיי אילבן בשבילי לרגע.‬
‫תזרקי כוחות על וקנה שם.‬ ‫-בסדר.‬
‫בום, הוא מחליק לאחור.‬
‫יורה עליה את הגפנים שלו,‬
‫ואז היא תזוז מהדרך.‬
‫אולי.‬
‫צא!‬
‫אולי תצטרך לנסות להילחם במשיכת החבל,‬
‫ולתת לזה לרכב עליך ולמשוך אותך, ואז לשחרר.‬
‫זה מגניב.‬
‫בום!‬ ‫-כן.‬
‫אבל אני הולך אחורה.‬
‫יש לי את ההתחלה. ויש לי את הסוף.‬
‫עדיין אין לי את האמצע.‬
‫בואו נראה את זה.‬
‫אלה יהיו מעין עצמות שעוברות דרך זה,‬
‫ויהיו לנו שיניים שיצמחו בכל הסט.‬
‫אני חושב שזה וההוא...‬
‫הם האהובים עליי.‬
‫כן, מהזווית הזאת, זה נראה מצוין.‬
‫וברגע שיש על זה את שכבת השלאק הצהוב,‬
‫זה באמת עובד.‬
‫אני מנסה לגרום לזה להיראות...‬
‫כמו בשר, אבל לא בשר אדם,‬
‫כי אז זה פשוט נראה כמו כף רגל גדולה.‬
‫אני תמיד עושה משהו מגעיל כאן.‬
‫הם לא סיימו לפסל את זה.‬
‫הם לא יהיו מוכנים עם זה עד סוף השבוע הבא,‬
‫אז יהיו לנו...‬
‫- קורי זיל -‬
‫שבוע וחצי, אני חושבת.‬
‫נקווה שהכול יהיה מוכן.‬
‫זה מהמם. אני גאה בחבר'ה האלה.‬
‫זה מרגיש כמו סופו של עידן.‬ ‫זה הסוף של...‬
‫יכול להיות שזה הסט הענקי האחרון שנייצר.‬ ‫-כן.‬
‫זו אמנות אבודה.‬ ‫-זו אמנות עתיקה, כן.‬
‫בוקר טוב לכולם.‬
‫הנה אנחנו ב"עץ הכאב", סוף סוף.‬
‫עבודה מדהימה של הפסלים שלנו,‬
‫הציירים שלנו, מחלקת אמנות,‬ ‫כריס והצוות שלו.‬
‫עבודה מדהימה ומהממת, חבר'ה. סט יפהפה.‬
‫מתי התחלתם את זה?‬
‫לפני ארבעה חודשים, נכון?‬
‫זה נשמע כמו הרגע שבו אמרתי,‬
‫"אלוהים, זה בגודל של מגרש פוטבול."‬
‫אני חושב שמליסה ואני, לפני כחמישה חודשים,‬
‫התחלנו באמת את תהליך התכנון שלנו.‬
‫היה רגע שהיית לחוץ?‬
‫כנראה. אבל אני לא זוכר.‬
‫כן.‬ ‫-כנראה.‬
‫אז כשאתה מסתכל על התמונות של זה,‬
‫בראש אתה כבר די יודע איך לבצע את זה.‬
‫כי הסתכלתי על זה וחשבתי...‬
‫כן. לגמרי.‬
‫"אני לא יודעת. תשכחו מזה. זה לא יקרה."‬
‫זה היה מסע.‬
‫אני בסדר גמור עם זה‬ ‫שזו תהיה פסגת הקריירה שלי כי...‬
‫טוב, זה היה אדיר.‬ ‫-כן. תודה. אני מעריך את זה.‬
‫"פרק 8: העולם הישר."‬
‫וקנה קם על רגליו,‬
‫ושוב, אילבן ווקנה מוצאים את עצמם בעימות.‬
‫אילבן מפנימה את חזותו‬ ‫החדשה והמבעיתה של וקנה.‬
‫תראו כמה... תראו את הגודל של זה.‬ ‫-אלוהים.‬
‫זה אדיר!‬ ‫-תראי את זה.‬
‫וואו.‬
‫אוקיי, אני ממש שמחה‬ ‫שאני זוכה לראות אותך ככה קודם.‬
‫ביקשת את זה?‬ ‫-לא.‬
‫זה קרה במקרה?‬ ‫-אף פעם לא ראיתי את חצי וקנה.‬
‫אולי ככה זה אמור להיות.‬
‫ואז רעידת אדמה.‬ ‫-כן.‬
‫נופל, נופל...‬ ‫-ואז הוא יפנה שמאלה, ימינה.‬
‫שמאלה, ימינה ואז למטה. המפלצת נוחתת.‬
‫אתה בבטן החיה בכלוב הצלעות,‬
‫ואז היא מתחילה לזוז.‬
‫הלכנו על טכניקה ישנה‬ ‫עם אורות אינטראקטיביים‬
‫שמגיעים מחוץ לסט‬ ‫כדי ליצור תחושה שהצל נע בפנים.‬
‫זה היה סוג של אור שמש‬ ‫קודר, מעומעם, וענברי.‬
‫כאילו אתה על מאדים.‬
‫ואקשן!‬
‫שמאלה.‬
‫ימינה.‬
‫שמאלה.‬
‫קאט.‬ ‫-סמן הפוך.‬
‫אתה מוכן לעלות?‬ ‫-כן.‬
‫מבחן תלייה, כדי לבדוק הכול.‬ ‫-מוכן ומזומן.‬
‫להרים את ג'יימי.‬ ‫-מוכן ומזומן.‬
‫אנחנו גם נסובב את המצלמה שלנו.‬
‫זה אדיר.‬
‫השנה הזו היא האכזרית מכולן לדעתכם?‬ ‫האלימה מכולן?‬
‫אני לא יודע אם היא אכזרית יותר משנה שעברה.‬
‫כן, בשנה שעברה עם שבירת העצמות,‬ ‫זה היה די אכזרי.‬
‫אפילו עם העונה השנייה,‬ ‫אין משהו חולני כמו המוות של בוב.‬
‫לא אשכח שאמא שלי התקשרה אליי,‬
‫היא אמרה, "הגזמתם עם זה".‬
‫באמת?‬ ‫-"הגזמתם."‬
‫היא אמרה את זה?‬ ‫-היא הפסיקה לצפות אחרי שבוב מת.‬
‫היא הפסיקה לצפות!‬ ‫לא, הם צופים בתכנים היומיים.‬
‫זה מדהים.‬ ‫-הם מעודכנים בתכנים היומיים. אני לא.‬
‫ההורים שלכם?‬
‫אני בודק מה העניינים, שואל,‬
‫"פרנק בסדר?"‬ ‫הם אומרים, "הוא מעולה".‬
‫זה לא ממש הערות. זה יותר כמו,‬ ‫"לא בטוח שצלחת את הסצנה".‬
‫ואתה חושב, "אוי, שיט, אמא? אלוהים".‬
‫היא לא... הם לא אומרים יותר מדי.‬
‫היא צופה עד שהיא בטוחה שצלחנו את זה. כן.‬
‫אנחנו עושים חזרה, מוכנים ואקשן.‬
‫ו...‬
‫עריפת ראש וניצחון.‬
‫מסיבת ריקודים! תפסנו את וקנה!‬
‫בואו נעשה טוורקינג על וקנה!‬
‫וקנה!‬
‫מה קורה?‬ ‫-מה קורה?‬
‫מוכן לעשות תוכנית?‬
‫כולם נרגשים מהמוות שלך באופן מפתיע,‬ ‫אז אולי אתה אמור...‬
‫שאני אבכה?‬
‫-אני לא חושב.‬
‫היו פה דמעות.‬ ‫-אנחנו נבכה כשנראה אותך נהרג.‬
‫כן? אנשים מהקאסט?‬ ‫-כן.‬
‫"הם אוהבים אותי, הם באמת אוהבים אותי."‬ ‫-אבל הם בכו מאושר.‬
‫והקלה.‬ ‫-שחרור מתחים כן.‬
‫עלייך להרוג אותו.‬ ‫-מותק.‬
‫להפריד אותו מג'יימי.‬
‫תראי איזה מגעיל הוא.‬ ‫-אני לא רוצה להכות בו.‬
‫את לא באמת תכי בו.‬ ‫-בסדר.‬
‫לא, הוא לא יהיה שם.‬ ‫זה רק כדי לעשות חזרה על...‬
‫כדי לעשות חזרה על הדיאלוג.‬
‫כמעט סיימת צילומים.‬ ‫-באמת?‬
‫מותק!‬ ‫-מה שלומך?‬
‫אלוהים.‬
‫לא הייתם בצילומים יחד?‬
‫זו הפעם הראשונה שאנחנו בצילומים יחד.‬
‫מוכנים ואקשן!‬
‫התעסקת עם המשפחה הלא נכונה.‬
‫ועריפת ראש.‬
‫וקאט.‬
‫קאט.‬
‫זה קאט!‬
‫סיימנו עם ג'יימי ועץ הכאב!‬ ‫כל הכבוד, ג'יימי!‬
‫אני לא אומר כלום כי נתראה ביום חמישי,‬ ‫אז לכו תזדיינו.‬
‫רביעי. אוהב אתכם. זה היה מדהים.‬
‫אוהבים אותך.‬ ‫-תודה, ג'יימי.‬
‫אתה אדיר. כל הכבוד.‬
‫נתראה ב... נתראה ביום רביעי.‬
‫- חוץ: מאק-זי -‬
‫ג'יימי סיים צילומים.‬ ‫-איך המרגש? ג'יימי סיים?‬
‫הוא סיים. וכולם שאלו אותו, "אז איך הרגשת?"‬
‫מוכן?‬ ‫-כן.‬
‫המכונית תחליק ותעצור כאן,‬
‫ואז, לפני שתשימו לב, כנראה תוך שלוש שניות,‬
‫הדלת הזאת תיפתח,‬
‫וחיילים עם רובים ימתינו לכם‬
‫והם יגידו, "צאו החוצה!"‬ ‫ויתחילו לגרור אתכם החוצה מהמשאית.‬
‫אני רוצה לצלם את זה אמיתי,‬ ‫לגרום לזה להרגיש אמיתי.‬
‫נתראה אחר כך.‬
‫ואני אתן סימן.‬
‫בעצם, אתם תצטרכו לחכות עד שהם...‬
‫זו רמאות, אבל תחכי עד שהם ידחקו‬
‫לנגד המשאית.‬
‫בסדר.‬
‫מוכנים ואקשן.‬
‫זה יצירת אנסמבל ענקית.‬
‫זה כמו קרקס נע עצום.‬
‫כשאת חוזרת לתוכנית הזאת,‬
‫ואת עם האנשים האלה, זה כאילו את שוב בת 14.‬
‫כן, זה אף פעם לא באמת עובר.‬
‫החבר'ה האלה הביאו אותי‬ ‫הכי קרוב ללהיות גיבור פעולה.‬
‫חזרתי לילדות שלי,‬
‫ואני מגלם את הדמות שהייתי רוצה לשחק‬
‫אם הייתי צופה בזה.‬
‫אני מצטער שהם עשו לך את זה.‬
‫הם לא יעשו לי את זה.‬
‫אבל תודה שספגת את המכה...‬
‫הזקן שלך לא שרד.‬ ‫-אנחנו צריכים לתקן אותו.‬
‫כל אחד יכול להצדיק את ההתנהגות שלו.‬
‫אתה לא צריך לדעת אם אתה טוב או רע.‬
‫כמעט כל דמות רעה‬ ‫חושבת שהיא טובה באיזשהו אופן.‬
‫האחים דאפר מדברים איתנו כאל שווים.‬
‫כילד, זה מרגיש הכי טוב בעולם‬ ‫כשמתייחסים אליך ברצינות.‬
‫אני חושב שכולכם כבר עומדים.‬
‫אני חושב שכשזה...‬ ‫אני לא בטוח שיש מספיק זמן. נראה לי...‬
‫הם עזרו לי ללמוד לדבר עם מבוגרים‬ ‫ולהסביר את עצמי,‬
‫וללמוד איך להציף רעיונות ולהבין את הדמות.‬
‫אנחנו נושמים עמוק.‬ ‫הדברים יעבדו או לא יעבדו.‬
‫יש רמה של כבוד באופן כללי.‬
‫בסיס התוכנית בנוי על אמון.‬
‫אמון שתהיה סינרגיה בין כל המחלקות השונות.‬
‫אני חושב שזו הסיבה‬ ‫שאנשים נמשכים ל"דברים מוזרים".‬
‫כי החיבור בין כולם הוא אמיתי,‬ ‫אפילו מאחורי הקלעים.‬
‫זה אתגר מלא.‬
‫את זוכה לראות את התהליך כולו‬ ‫עם האנשים האלה,‬
‫ולראות אותם בימים טובים ורעים,‬ ‫והם רואים אותך באותו האופן.‬
‫היה לי קשה מאוד להרגיש שייכת בעבר.‬
‫אבל כאן, אני מתקבלת בברכה ואני אהובה.‬
‫זה מרגיש כאילו אני משאירה מאחור‬ ‫גם חלק ממני,‬
‫לא רק את הדמות.‬
‫אני חושבת שזה...‬
‫חצי מחיי.‬
‫זה סיום הסדרה של האחת והיחידה,‬ ‫מילי בובי בראון.‬
‫אני לא מוכנה להמשיך הלאה.‬
‫גבירותיי ורבותיי, זה סיום הסדרה...‬
‫של צ'ארלי, נטליה, ג'ו ומאיה.‬
‫כל כך הרבה עבודה מתרחשת בלעדינו.‬
‫תודה לכולם כאן, באמת.‬
‫- דצמבר 2024 -‬
‫יום אחרון שמח.‬
‫יום אחרון שמח!‬
‫היי, חבר.‬ ‫-היי.‬
‫בוקר טוב. עוד 15 שעות של בכי.‬
‫עמדתי לומר, יום ארוך לפנינו.‬
‫את לא יכולה כבר להיות רגשנית.‬
‫זה התחיל עם סטינקי מההתחלה. סליחה.‬ ‫-אלוהים.‬
‫לא, סטייסי, לא.‬
‫אני מצטערת.‬
‫ואז התחלתי בגלל טיודור.‬
‫אוי, אלוהים.‬
‫הכול בסדר.‬ ‫-מה ז"א, התחלת בגלל טיודור?‬
‫טיודור חיבק אותי, ואיבדתי את זה.‬ ‫-אוי, לא.‬
‫אל תדאגי, אני לא אחבק אותך.‬
‫יום אחרון שמח, חבר'ה.‬ ‫-יום אחרון שמח.‬
‫זה יהיה יום די מרגש לכולנו וזו סצנה מרגשת,‬
‫במיוחד עבור השחקנים.‬
‫קשה להאמין שהגענו לפה, חבר'ה.‬ ‫יום אחרון. בואו נתחיל.‬
‫אתה מתחיל את היום בהיי.‬ ‫-כן. זה בטוח.‬
‫נראה מה מצבנו בעוד 12 שעות. טיודור!‬
‫יום אחרון שמח.‬
‫מרהיב.‬ ‫-נפלא?‬
‫כן. פשוט נפלא.‬
‫אני רוצה התכנסות בזריזות.‬
‫טוב, בואו הנה.‬
‫אל תשכחו את רוס.‬
‫קדימה.‬ ‫-קדימה.‬
‫אין לי משהו מיוחד...‬ ‫-מה?‬
‫רק רציתי להגיד שאני אוהב אתכם.‬
‫אוהב אותך.‬ ‫-אוהב אותך.‬
‫בסדר. זהו זה.‬ ‫-בסיידר.‬
‫סיידי תתפוס אותי.‬ ‫-אוי, ילד.‬
‫קדימה.‬
‫מוכנים ואקשן.‬
‫קדימה.‬
‫המשמעות של זה... אתם מניחים...‬
‫אולי... זה בטח יותר מדי... אבל שיהיה.‬
‫אתם מניחים את הילדות מאחור. אז נפרדים.‬
‫זו תחושת פרידה.‬
‫אז קחו את הזמן.‬ ‫אל תזרקו את זה ותעלו למעלה.‬
‫יש חשיבות לפרידה מהחלק הזה בחיים שלכם.‬
‫אז אתה מחזיר את הספר. ואנחנו נתרחק לאט.‬
‫אני רוצה למצוא אותך מביט אל המדרגות.‬
‫ואז אנחנו נעשה פאן.‬ ‫-בסדר. מעולה. אדיר.‬
‫מקליטים.‬
‫בסדר.‬
‫קאט.‬
‫טוב, אנחנו נבדוק את זה.‬
‫- אזור האחים האחרון?‬ ‫תודה! מאט ורוס -‬
‫זה היה נהדר.‬ ‫-כן.‬
‫טוב, חברים.‬
‫זה סיום הסדרה‬ ‫של סיידי, קיילב, גייטן, נואה ופין.‬
‫אני יודע שמשהו מגיע בוודאות.‬
‫רק רציתי לומר ש...‬
‫התחלתי את התוכנית כשהייתי בן 12‬
‫עם החבר'ה האלה. ו...‬
‫זה יישמע עצוב, אבל לא הרגשתי‬
‫שהיו לי הרבה חברים בתור ילד.‬
‫וכשדיברתי עם האחים דאפר בפעם הראשונה,‬
‫הרגשתי כאילו יש לי חברים.‬
‫ועכשיו יש לי עוד כל כך הרבה חברים.‬
‫לחיי השחקנים...‬
‫אנשים התאהבו בתוכנית כי הם התאהבו בכם.‬
‫תודה שנתתם כל כך הרבה מעצמכם לסיפור...‬
‫על כל הצחוקים, הדמעות...‬
‫אתה צריך שאעשה את זה?‬
‫על שהייתם האחים הקטנים,‬ ‫שהייתן האחיות הקטנות שמעולם לא היו לנו.‬
‫אתם משפחה. אנחנו אוהבים אתכם תמיד.‬
‫יש כל כך הרבה אנשים בהפקה‬ ‫שצריך להודות להם.‬
‫זה, ללא ספק, בלי הגזמות,‬
‫הצוות הכי טוב שאי פעם עבדנו איתו.‬
‫הרגשנו את האהבה והתשוקה שלכם בכל יום.‬
‫באנו לכאן בלי לדעת מה לעזאזל עשינו,‬
‫ולמדתי מהצוות.‬
‫והכרנו המון חברים חדשים.‬
‫זה היום ה-237.‬
‫היו לנו 6,725 סט-אפים.‬
‫וזה מסתכם ב-630 שעות של צילומים.‬
‫בשביל החנונים, זה פטה-בייט של נתונים,‬ ‫וזה בעצם 1,000 טרה-בייט.‬
‫עליי להבהיר, זו רק היחידה הראשית,‬ ‫אז מי לעזאזל יודע...‬
‫מוכנים? קדימה.‬ ‫וזה סיום הסדרה "דברים מוזרים".‬
‫אני חושב שכולם הופתעו‬ ‫מכמה מרגש היה להיפרד.‬
‫ממש הרגשנו כמו מייק‬ ‫ברגעים האחרונים של התוכנית.‬
‫פשוט כל כך קשה לשחרר.‬
‫אבל אתה מוכרח.‬
‫אתה מוכרח להמשיך הלאה.‬
‫זה היה חשוב לכולנו‬ ‫ להביא את הסיפור הזה לסיום,‬
‫את הדמויות האלה,‬
‫ואת התקופה הזו בחיינו.‬
‫אבל כל החוויות שעברנו בעשור האחרון,‬
‫כל העליות והמורדות המטורפות,‬ ‫הכאוס של כל זה, החברים שרכשנו,‬
‫תמיד יישארו איתנו.‬
‫זו באמת הייתה ההרפתקה של פעם בחיים.‬
‫- הרפתקה אחת אחרונה:‬ ‫מאחורי הקלעים של "דברים מוזרים" 5 -‬
‫תגידו "דברים מוזרים!"‬ ‫-דברים מוזרים!‬
‫תרגום כתוביות: שלומית בכר‬