Downloaded from YTS.LT
Official YIFY movies site: YTS.LT
Na natáčení si nejvíc užívám počáteční brainstorming.
Tak jo. Nějak to vyřešíme.
Kam si chcete sednout? Tohle by asi šlo, ne? Je to dobrý.
Zpočátku to nemá žádnou formu.
Jako když před váma leží hrouda hlíny.
A vy jí začnete dávat tvar.
Minutu po minutě, den po dni.
Vyčerpáte se a ztratíte nit.
Neustále bojujete se strachem, že se vám to rozpadne pod rukama.
Tak se vrátíte k té hlíně.
Dál ji hnětete a formujete.
Dokud se nezačne rýsovat finální produkt.
A když se to stane, začnete se pořádně těšit.
Připravit. Akce!
Akce.
Z čeho že to máš ten test? Z lidské anatomie?
Ušli jsme kus cesty.
Trvalo to deset let.
To je čtvrtina našeho života. U herců je to ještě víc.
Halí vás do temnoty.
Už je to skoro u vás.
Co je to?
Demogorgon.
Wille!
- Wille! - Wille!
V porovnání se skromnou jedničkou jsme teď úplně jinde.
Líbilo se nám, že budeme přidávali postupně,
jako když točíte pokračování filmu.
Každý díl je v podstatě takový film, když si vezmete, kolik záběrů
a stránek denně natočíme.
A tím, jak máme náročné vizuální efekty, kaskadérské triky a jak střídáme lokace.
To původně v plánu nebylo.
Člověk z toho má respekt.
Už kolikrát jsme zažili, že divácky oblíbeným a populárním seriálům
dojde ve finále dech.
A nakonec to celé zabijou.
To nemůžeme dopustit. Musíme všechny linky zakončit.
Jinak se nic nezměnilo.
Celý seriál se pořád točí kolem postav,
a přesně to diváci chtějí vidět.
To je hustý.
Jo. Dáme to znova.
POSLEDNÍ DOBRODRUŽSTVÍ: JAK VZNIKALY STRANGER THINGS 5
WSQK TRANĎÁK
Natáčení začalo dřív, než jsme stihli dopsat scénář finále.
SCENÁRISTI
Báli jsme se toho. Nechtěli jsme to pokazit.
Byl to nejdůležitější scénář řady.
Celý díl musíme směřovat k tomu, že se El na konci zabije.
Když budeme naznačovat, že se chce zabít,
a pak se zabije...
Jo.
Co kdyby nebylo jasný, jestli už se definitivně rozhodla?
Že nad tím uvažuje?
SCENÁRISTKA
Je potřeba udržet diváky v napětí.
Hlavním motivem sedmýho dílu bude nejistota,
jestli to vážně udělá.
Přesně to budou všichni čekat.
Budeme si myslet, že se rozhodla žít.
- Já nevím... - To byl vtip. Smůla!
- Ne, kecám. Bude žít. - A začne to...
To podle mě není třeba.
- Ale jo... - Podle mě není.
- Jak to chceš udělat? - Nejednoznačně.
Necháme je v napětí, dokud...
Ne. Kdyby se vrátila a mluvila s Hopperem...
Kdyby se vrátila, mluvila s Hopperem a sedla do dodávky,
bylo by jasný, že se rozhodla žít.
Ne. Ne nutně.
Kdybych to viděl, řekl bych si, že se rozhodla žít.
- Já nevím... - Tak neříkej, že máš jasno.
- Máš jistou představu. - Mám jasno.
Máš lepší nápad?
Bože. Nevím, jak to udělat.
U dlouhých seriálů musíte uzavřít spoustu linek a osudů postav.
A o to větší mají diváci očekávání.
Jak jejich očekávání naplnit,
abyste je zároveň ještě překvapili?
Konec je na dosah.
S Rossem nás scenáristika nikdy nezajímala.
Chtěli jsme režírovat.
Ale zjistili jsme, že k tomu se dá dostat přes psaní.
Dělali jsme to, co nám přišlo žádaný.
Psali jsme jeden špatný scénář za druhým a přemýšleli, proč nás nechtějí.
Nakonec nám došlo, že musíme dát na sebe
a psát to, co baví nás.
Pamatuju si, jak jsme se Stranger Things začínali.
Třeba scénu s dětma ve sklepě
jsme vyšvihli jak nic.
Bylo jasný, že tohle je správný směr.
Takže to bude v minulosti?
Jako daleko? Fajn.
Šílené je, že sedíme na stejném místě, na stejných židlích,
jako tehdy před téměř deseti lety, kdy jsem Dufferovy viděl poprvé.
Tehdy v televizi a u filmu platilo,
že nemůžete točit pořad o dětech, který není pro děti.
- Hráblo ti už úplně? - Poslouchej.
Tobě už úplně hráblo!
Nemůžete kombinovat horor s příběhem o dospívání.
Ale právě díky tomu působí seriál neotřele.
Na první dobrou bylo jasný, že pochopil, o co nám jde.
Bylo neuvěřitelný, co pro nás udělal.
Už tehdy byl uznávaný režisér a producent.
Prohlásil, že věří nám i naší vizi.
Jak dokázat něco, co ostatním přijde téměř nemožné?
Jenom tak, že budete skálopevně přesvědčení, že to dokážete.
Začíná to tím, že přijde jeden člověk, nebo dvojčata.
Najednou je vás deset. A pak celý scenáristický tým.
A než se nadějete, je vás tisíc a všichni říkají:
„Jo, je to nemožný, ale my to dokážeme.“
PRVNÍ ŘADA
U první řady jsme netušili, jestli to vůbec bude někoho bavit.
BINGUJU STRANGER THINGS JE TO PECKA! TROCHU JAKO ROŠŤÁCI
JEŠTĚ JEDEN DÍL #STRANGERTHINGS
Viděli jsme, že to lidi dokoukali dost rychle.
Sjížděli to celou noc v kuse. A pak se strhla lavina.
Ty bláho!
Byl z toho celosvětový fenomén, což je neskutečný.
Vůbec jsme to nechápali.
Stranger Things kralují žebříčkům sledovanosti.
Parta z Hawkinsu si připsala neskutečných 52 miliard zhlédnutých minut.
Seriál baví i mistra hororu, Stephena Kinga.
Napsal o nás na Twitteru a vyměnili jsme si pár mailů.
Pořád tomu nemůžu uvěřit.
V dětství nám byl velkou inspirací. Je to náš bůh.
S každým dalším rokem to narůstá. A divácký očekávání.
PROSINEC 2023
Je to populární pořad.
A Matt s Rossem ho teď musí zakončit.
V sázce je hodně.
ČTENÁ ZKOUŠKA
Je nás tu hrozně moc.
Měli jsme vás pár zabít.
Millie měla pravdu.
Asi tušíte, že začneme prvním dílem.
Za den dáme jenom tři.
Jsou dlouhý. Tak do práce.
Ty si totiž myslíš, že to nezvládnu.
Nemyslím. Ale taky si nemyslím, žes to zvládla dneska.
Chceš říct, že lžu?
Ne, chci říct, že se pleteš.
Nepletu.
Holly?
Holly? Holly!
Ty mě neslyšíš?
Promiň.
- Svolej zbytek smečky. - Snídaně!
Naším úkolem je zhmotnit Mattovu a Rossovu vizi.
Ať už si ve scénáři přečtete jakkoli šílené a rozmáchlé scény.
Celé to začíná scénářem.
LIÁNA KLOUŽE PO STROMĚ JAKO HAD
Pokaždé se snažím vystihnout představu, kterou v textu popisují.
Jak to jen jde,
prohledávám archivní fotografie z daného období.
Chtěli jsme postavit strašidelný sklep, který by připomínal film Poltergeist.
Když jsem přemýšlel, jak by mohl vypadat Hopperův svět...
Potkáváme ho ve chvíli, kdy na tom není dobře
a bojuje se závislostí.
Když se na to dívám zpětně, povedlo se nám vystihnout,
co jsme zamýšleli.
Potřebuju polštáře,
abych jí vyrobila provizorní postel.
Když si ve scénáři přečtete o postavě, musíte jí vybudovat vlastní svět.
Začnete s kusými informacemi,
do kterých doplňujete barevné palety a textury.
Pokaždé si scénář nejdřív přečtu jako fanynka, protože ten pořad miluju.
Ale neubráním se a hned si všechno představuju.
Každé desetiletí je definováno jinou siluetou.
I barva může odrážet emoce.
Třeba vášeň nebo smutek.
Naši herci se rádi angažují.
To je...
- děsivý. - Že jo?
Super.
Scény jsou napsané tak, že se vám rozehrají před očima.
Uděláte si velmi jasnou představu,
jak by to mohlo vypadat.
KAMERA
Letos nás čeká hrozně moc práce.
Akce.
Máme 250 natáčecích dní, ale nestačí to.
Když mi bratři pošlou scénář,
nejdřív si ho přečtu kvůli příběhu.
Pak si ho celý rozdělím na části.
Ty třídím podle rekvizit, výpravy, denní doby, kaskadérů a herců.
Neustále naháním všechny členy štábu
a herce jako border kolie.
Můj mozek tak prostě funguje.
V čem se liší první a pátá řada?
Pátá bude o 180 dní delší.
Vítejte zpátky.
Ahoj. Kdy jste spolu naposled seděli v jedný místnosti?
Když píšeme,
snažíme se pamatovat na produkci.
Ale zároveň to chceme vytěsnit
a neřešit, jak náročné bude to celé zrealizovat.
Jinak by člověk nenapsal vůbec nic.
Nečekali jsme, že pátá řada bude tak obsáhlá.
Máme 12 scén plných kulis.
A spoustu dalších lokací.
Je to obří produkce.
Neskutečně obří.
Většině filmů stačí polovina z toho, co potřebujeme na jediný díl seriálu.
Ale u filmu máte mnohem víc času na přípravu.
My teprve pokládáme koleje, zatímco se na nás řítí vlak.
Náš pořad je jedinečný a vzniká v dost těžké době pro filmaře.
Taková příležitost se už nemusí opakovat.
V dětství u nás filmy hrály důležitou roli.
Už jako velmi mladí jsme měli jasno, co chceme dělat.
Hlavně se nám líbila ta vizuální stránka.
Zamilovali jsme si filmy Tima Burtona.
Má velmi rozpoznatelný umělecký styl. Přišlo nám to jako kouzlo.
Filmy jako Batman, Beetlejuice a Střihoruký Edward.
Tyhle obyčejně neobyčejné příběhy se nám moc líbily.
Měli jsme moc fajn dětství, ale nakonec až trochu nudné.
Žili jsme v bublině na předměstí Severní Karolíny.
Vyrostli jsme na Spielbergovi.
Díky jeho filmům jsme mohli cestovat a vydávat se za dobrodružstvím.
- Na skutečná i fiktivní místa. - Kamkoli.
Filmy mi připomínají tátu.
Každý víkend nás brával do kina.
Bylo nám asi devět, když nám naši dali k Vánocům videokameru H8.
Tehdy asi vůbec netušili,
že lepší dárek nám ani dát nemohli.
Ve čtvrté třídě jsme se o prázdninách rozhodli,
že natočíme hraný film
s naším nejlepším přítelem Tristanem, který bydlel vedle nás.
Zhruba jsme si načrtli příběh a pustili se do natáčení.
Nemohli jsme ho sestříhat, tak jsme to točili po scénách.
Do boje!
Naučili jsme se, jak s kamerou pohybovat.
A tím se začala utvářet naše filmařská kariéra.
Ovlivnil nás Sam Raimi, John Woo a pak Shyamalan.
Dlouhou dobu jsme zkoumali jejich styl.
A zároveň jsme se jejich pohledem učili, jak vzniká film.
Dáme to jak Lesního ducha.
- A pak bum! - Holly!
Dovnitř! Pojďte!
Kdo tam nemusí být, ať zůstane venku.
„Kapitola první: Průnik.“
Střih na tašku s municí, která naráží do pažby útočné pušky.
Hopper si bere výzbroj ve sklepě Tranďáku,
kde se zbytek party chystá na průnik.
Rád tě vidím.
- Je to důležitá scéna. - Jo.
- Musíme ji zmáknout. - První scéna téhle řady.
- To je mapa Hawkinsu? - Jo.
- Paráda. Kulisy vypadají skvěle. - Jo.
Noahu, ty bys tam mohl vložit baterky.
Je to... Dobře to znáte.
Děláte to už rok, tak je to pro vás automatický.
Ale nejste v klidu.
Charlie, když na mě koukneš, bude to dávat smysl.
Lokátor aktivován! Takhle?
- Jo. - Super. Přesně to udělej.
Záběr na Steadicam nás přenese sem.
Tak šup. Vím, že první scény umíme i líp.
- Je dobrý, že začneme zvolna. - Rozehříváme se.
- Přece bys nechtěl monolog. - Ne.
Všichni na místa.
Zazvoňte.
- Kamera běží. - Klapka, poprvé.
Ani jsme to nezkoušeli.
Bude to děsný.
Akce!
Díky.
- Hodně štěstí. - Lokátor aktivován.
Lokátor aktivován.
Harringtone, máš signál? Lokátor aktivován.
Stop.
Co tam Maya dělá?
Stop.
- Viděls? - Bylo to pozdě.
PRODUCENTKA
- Měla by nevnímat. - Dělat něco jinýho.
Aby se vzpamatovala a zmáčkla tlačítko.
- Ať má důvod. - Řekneš jí to?
- Zakřičím to. - Matt má poznámku.
Mayo, nestihneme to tak rychle.
Co kdybys zatím něco nastavovala a pak...
- To je super nápad. - Jo.
- Tak jdeme na to. - Jen tak budu stát.
Dobrý, Nikolaii?
Fajn. Kamera běží. Akce!
Lokátor aktivován.
Harringtone, máš signál? Lokátor aktivován.
- Skvělý. - Dobrý, stop.
- Stop. - Stop. Máme to.
- Skvělý, tak by to mělo být. - Trefilas to.
Úplně to mezi náma všema jiskří.
Skvěle si spolu rozumíme.
Tak jo. Deštníky sem.
- Ne! Má dva! - Mám tě ráda.
V první řadě jsme to ani nebrali jako práci.
Byli jsme děti, co si spolu hrajou.
Jako malí jsme byli šílený.
Dělali jsme kraviny a říkali, co nás napadlo.
Je to deset let.
Tak dlouho nevydržíte předstírat, že vám to klape.
Připravit, akce!
- Oba záběry jsou super. - Je tam Stranger Things.
- Hele. - Super.
Je to naše druhá rodina.
Všechny nás pojí obrovská láska, obdiv a přátelství.
Jsme jako jedna rodina. Vím, že to zní jako klišé, ale je to tak.
Lucasi, my zaujmeme obvyklou pozici.
Už bylo načase, aby Mike a ostatní odložili hračky.
Museli dospět.
Raz, dva, tři! Zabijeme Vecnu!
Zabijeme Vecnu!
Bylo jednodušší udržet si dětský pohled na svět.
Ale tohle nám otevře oči.
- Pamatujete na první řadu? - Jako by to bylo včera.
- Ty moc ne? - Já u toho nebyl.
- No jasně. - Ale byl.
- Na jeden den. - V první řadě mi přišlo...
Kdykoli jsi přišel, byli jsme nadšený.
- Byl jsi hvězda. - Nepolapitelný Schnapp.
Musím se domluvit s efektama. Chtějí...
REKVIZITÁŘKA
Will je srdcem celé páté řady.
Po druhé řadě
jsme jeho příběh trochu odsunuli do pozadí.
Jeho dospívání vypadalo jinak než u ostatních postav.
Trefili jste to skvěle.
Jak se to táhne.
Krásně.
Snažíme se to natočit úplně stejně jako v předchozích řadách.
Až budeme u stromu...
- Přesně to bys tehdy v roce 2015 udělal. - Ty jo.
Musíš se klepat.
Hlavně čelist. A zatínat ruce.
Dufferovi nám naslouchají a spolupracují s náma.
A to od chvíle, kdy mi bylo deset.
Budeš v šoku.
PRVNÍ ŘADA
Bylo skvělý, že jsem si mohl vyzkoušet práci režiséra.
Co si o tom myslí Noah? Zajímá nás to.
A já byl rád, že mi důvěřujou.
Bylo to moc milý.
Narovnej se a chyť si...
Jo, přesně. Super.
- Fajn. - Víš jak?
Jo, díky.
Tak jo.
Výborně. Kamera jede.
To se povedlo.
Úplně dokonalý.
To je boží!
Děti jsme hledali dost dlouho.
Akce.
Na konkurz jsem se moc těšila.
Zkus si tohle.
Co myslíš?
Pěkně.
Takže mi chceš říct, že umí posílat věci vzduchem,
bouchat dveřma a mluvit s Willem v jiný dimenzi.
Ale neřekne, kde je ta brána.
To je blbost!
- Není divná. - Je divná. A exot.
- Trhni si! - Nech toho!
Mám toho plný zuby!
Sklapni, Dustine.
Ty sklapni.
Koukejte se přestat hádat.
Viděli jsme stovky a stovky dětí. Už si ani nepamatuju kolik.
- A pak... - Určitě přes tisíc.
Pak jsme je našli.
Nikoho jiného jsme si v těch rolích neuměli přestavit.
Dustin byl Dustinem až díky Gatenovi.
Vsadím se... že tohle donutí lítat!
Tak fajn, soustřeď se. Jo?
Tak ještě jednou.
Obsadili jsme je rychle.
Skvěle si sedli a skamarádili se.
Psali jsme jim ty role na tělo.
Byli pro své postavy velkou inspirací.
Po týhle silnici jezdím už spoustu let.
Dokonce jsem tu řídila ještě bez řidičáku. Během první cesty mi bylo deset.
A teď mi bude 20.
Když víte, že žádné příště nebude...
Je to divný.
EXT. VRAKOVIŠTĚ
NATÁČECÍ DNY
Kde v tom bude Millie?
Udělá tohle a pak půjde...
Na další a bude střih na...
- A pak na Millie a dolů. - Fajn.
Připravit, akce!
- Super. - Dobrý?
- Byla to paráda. - Měli jsme to točit.
Mohli jsme to mít.
Moje nohy.
Už to nechci dělat!
Včera to bylo děsný.
Tak jo, dáme to znova. Pojďte.
Vypadá nervózně. Měla by být spíš bojovná.
Řeknu jí to.
- Co ta rychlost? - Dobrý.
- Nepřišlo mi to rychlejší. - Super.
Bylo to fajn.
Millie, při tom sjíždění vypadáš vyděšeně.
Jen abys věděla.
Tak jo. Zprávu jsem předal.
Jsem o polovinu mladší než oni. Mně je 20, jim je 40.
Ale stejně si spolu skvěle rozumíme.
Normálně bychom se nepřátelili, ale klape nám to.
A to pouto už nikdy nevyprchá.
Akce!
Jo! Skvělý!
Jo!
Na začátku první řady
byla Jedenáctka zranitelná, vyděšená a...
Nevěděla, co je láska. Ani přátelství.
Tati!
V páté řadě už ví, co je láska.
Ví, co je vztek a jak ovládat svoje emoce.
Už se nehledá.
Má spoustu kamarádů a milovaných lidí. A myslím...
Během těch pěti řad se učila být člověkem.
A neuvěřitelně dospěla.
Až se zas budeš příště bát, vykašli se na Tentononce.
A zkus místo něj třeba Hrdinku Holly.
Bude tě chránit. Slibuju.
- Mám... - Nějak tak?
- Je to skvělá scéna. - Je moc fajn.
Jako bych mluvil se svým mladším já.
- Přesně. - Jo. Je to milý.
- Hope, ty budeš tady. - Budu sedět?
PANÍ HARRISOVÁ
Na střední jsme byli plachý.
Neměli jsme kamarády,
ale i když jsme byli prťaví prváci,
Hope v nás hned něco viděla.
Nejenom, že je to skvělá učitelka.
Na dramaťáku nám dodala sebevědomí.
Bez ní bychom střední nepřežili.
Je tu někde ředitelka?
Hope, když si pozveš rodiče, bývá u toho ředitelka?
Ne. Řešíme tu duševní zdraví, ne?
- To jo. - Tohle je první rozhovor.
- Ale ne v 80. letech. - Ne.
Byla pro nás velkou inspirací
a jsme rádi, že si taky mohla zahrát.
Už na střední
byli mnohem odvážnější a ohleduplnější než jejich vrstevníci.
Oba si uvědomovali,
co všechno ještě neví a musí se naučit.
A nikdy se nebáli neúspěchu.
Proto rádi riskovali.
Ale nejsou žádné zjevení.
Chystali se na to 40 let.
A přitom někteří rodiče říkají, že je hloupost kupovat třeťákům kameru.
Co musíte udělat, abyste dostali hvězdičku?
- Být ticho! - Být ticho!
Přesně tak.
Řekněte sousedovi, ať mlčí.
V jedné řadě. Všichni v jedné řadě.
- Koukali jste na ten seriál? - Jo, já ho viděla celej.
- Je super. - Koukám na druhou řadu.
Je skvělej.
Podle mě si užívají, že točí s dětma.
Vidí věci stejně.
Pamatují si, jaké to bylo, když jste měli neskutečně bujnou fantazii.
Jsou jako my tehdy ve sklepě.
Proto jsou to tak šikovní filmaři. Dívají se na svět dětskýma očima.
A pak půjdeš na záchod.
Zbytek už jsme natočili.
- Ty koupelny jsou dvě? - Jo, jsou.
To je šílený!
Jedeme.
Vymysleli jsme, že děti budou muset rychle dospět
a předat štafetu další generaci.
Holly a jejím kamarádům.
Je to zajímavý. Holly je v rodině od začátku,
ale nikdo si jí nevšímal.
„Kapitola druhá: Zmizení Holly Wheelerové.“
Jsme u Wheelerových.
Začneme tím, že demogorgon zařve na Holly dírou ve zdi.
Ta nečeká, až si pro ni přijde.
Pustí náhrdelník s Hrdinkou Holly a prchne.
Tak jo. Připravit, akce.
Úplnej Speedy Gonzales.
Co?
Víš, kdo je Speedy Gonzales?
Teď mám depku. No nic.
- Připadáš si starej? - Jo.
Připravit, akce. Nell.
- Co se stalo? - Co je?
Proč jsi tak špinavá?
- Holly. - Takhle flákat zkoušku.
Jedeme.
Akce!
Mami!
Mámy ve filmech z 80. let nebyly obyčejné matky.
Třeba Sigourney Weaver.
A Linda Hamilton v Terminátorovi. To byla děsně drsná máma.
- Mami! - Určitě se ti jenom něco zdálo.
- Nezdálo, mami! - Stop! Bylo to skvělý.
V první řadě je to jen máma.
Ale pak se její postava začne vyvíjet.
Postupně se stává akční hrdinkou,
což mi přijde úplně přirozený.
Po tomhle toužím už dlouho.
Stop!
To vypadalo dobře.
- Mami! - Ne, mami!
- Rychle! - Vstaň.
- Běž. - Víno. Běž! Uteč!
Neměla by jít ven?
Řekni, ať se schová.
- Schovej se. - Holly, schovej se!
Myslíš, že bys ho přeprala?
Že váháš!
- Zachráním ti život. - Je mi to jasný. Díky, mami.
To mámy dělají.
Potřísní tě krev tvojí mámy.
Obličej.
Promiň, není to k smíchu. A pak...
Jo, to bude všechno. A pak půjde po tobě.
Budeš zkamenělá strachy.
A tím scéna skončí.
Útok na dům Wheelerových jsme chtěli natočit už dlouho,
jen jsme si na to museli sedm let počkat.
Co kdyby Karen narazila na demogorgona?
V mnoha ohledech se podobá Nancy.
Chtěli jsme, aby předvedla, jakou v sobě má dravost.
Připravit, akce!
- Uteč, zlato! Uteč! - Alice!
Mami!
- Stihly to. - Stop!
- Stop. - Já vím.
Načasování bylo lepší.
- To bylo. - Mnohem lepší.
Hezky se na to kouká, co? Vypadá to, že hercům ubližujeme.
To jo.
Parádní.
Nikdo si toho nevšimne,
ale efekt to bude mít obrovský.
Diváci jsou čím dál citlivější na velké množství střihů.
Pozor. Ticho na place. Zazvoňte.
Jsem ráda, že mi tam tu scénu dali.
Mohli napsat, že začnu ječet a poběžím se schovat.
Má na sobě mokrou noční košili a chce mu nakopat zadek.
Najednou je z ní válečnice.
Nepřibližuj se k mojí dceři!
Ne, mami!
- Tak stop. - Klapka.
- Parádní. - Jde z ní strach.
Všechny jejich ženské postavy jsou silné.
Já z té své byla nadšená.
Dávej pozor, Phile. Možná ti ukradne práci!
Musím si hlídat, jak stojím a jak vypadám.
Jdi k čertu!
Moc si to užívám.
Je to mnohem zábavnější než jenom sedět a povídat.
I když to je taky fajn.
Ale když se člověk hýbe, hezky to ubíhá.
Běžím!
- Tohle nemůže být Mad Max. - Jo. Holky nehrajou videohry.
Tehdy jsem byla malá a nechápala jsem,
jaký to bude mít dopad, že hraju takovou ženskou postavu
v tak slavném seriálu.
Teď jako dospělá už ale vím,
že Max je pro holky dobrým vzorem.
ŠRÁMY TED – ŠRÁMY KAREN KAREN BŘICHO
Tuhle první a tamtu dáme blíž.
Aby to vypadalo, že...
Jasně.
Probodne mě, ne?
Jo. Vidělas previz?
Projde jí to tam zádama.
To jsem viděla.
Ale říkali, že to bys nejspíš nepřežila.
Přesně tak.
- To vypadá líp. - Přežiju.
Takhle.
Chceš si to vyfotit?
- Bože, to je příšerný. - Krvák.
Ty bláho.
- Jak moc bude demo krvácet? - Podle mě asi dost.
Pak ho podle krve vystopujou v Obráceným světě.
Jasně.
SPECIÁLNÍ EFEKTY
V jistých ohledech je to óda na naše dětství.
Když se na to budou dívat menší děti,
bude to úplně na hraně toho, co by měly vidět. A to se nám líbí.
Nevím, co budu dělat. Hlavně na nic nesáhnout.
Měla jsem menší nehodu.
Tady musíš mít koleno.
- Takhle? - Jo. A chodidlo tady.
Kamera přejede z nohou na telefon a pak na tebe.
Promiň. Jestli můžu, přesunu ti koleno a nohu.
- Jasně. - Takhle to chceme.
Tak ji polijeme krví a vodou.
Vypadá to dobře.
- Nechápu, jak to můžu přežít. - Měla bys být mrtvá.
- Je to zázrak. - Není to moc?
Asi je.
Celý seriál a práce na něm je jenom pro otrlé.
Není to typický televizní pořad. A člověk se na něm neskutečně nadře.
Ale zároveň láká lidi, kteří chtějí podat co nejlepší výkon.
Máte chvilku na Amy?
Samozřejmě.
Kali... Nevím, jak to skončí, ale předpokládám, že by měla být silná.
- Zastřelí ji. - Aha.
Je to důležitý zlom.
Představuju si, že to schytá do břicha.
Jo.
A ta střela ji zabije.
- Aha. - Vykecal jsem ti to.
To je dobrý.
Ne, že bychom nevěděli, jak to skončí. Je to vymyšlený. Jen musím...
Musím to napsat.
A trochu nám dochází čas.
Jo.
Dřív jsem byl schopný psát sedm dní v týdnu, ale už to nedám.
- Mám dvě děti a je to... - Jasný.
Máte děti?
Jo, ale je jim 40.
Aha. Ale pamatuješ si, jaký to bylo, ne?
Já pracoval, když byly malý.
Takže to...
- Tohle je blbá práce na to mít děti. - Je to těžký.
Je to neskutečně náročné
a kolikrát to člověka úplně vyšťaví.
Proto je třeba, abyste se nebáli výzev.
Tady je mají všichni rádi, tak jsme jim dopřáli.
- Sakra, promiň. Ani jsem... - To je dobrý.
Máme exteriéry.
Další exteriéry.
Jak nic, ne?
Hustý.
- Fakt super. - Je to šílený.
MAC-Z je náš první exteriér.
Je to úlet.
Vždycky jsem chtěl točit v exteriéru.
Já chtěl zase nějakej postavit.
Jo, bude to paráda.
Pamatuju si, jak jsme jako malí viděli ten ve Wilmingtonu,
kde točili Vránu a další věci. Byl jsem z toho nadšenej.
V začátcích jsme si připadali jako děti.
Když jsme stavěli dům Wheelerových, nemohli jsme uvěřit, že nám to dovolili.
Ale člověk má v hlavě tyhle velké exteriéry.
Jsou poznávacím znakem velmi úspěšného seriálu.
Postavili jsme centrum Hawkinsu,
kde se má nacházet MAC-Z.
Stavěli jsme to věčnost. A to nepřeháním.
ČERVEN 2023
Už když jsme začínali točit pátou řadu,
věděli jsme, že ji rozpůlíme.
Cílili jsme tak na velkolepý závěr první části,
protože jsme věděli, že diváci si na další díl chvíli počkají.
Ale nabralo to ještě větších rozměrů,
než jsme si dokázali představit.
Akční scéna v MAC-Z je bezpochyby
tou největší a nejnáročnější sekvencí, jakou jsme natočili.
Je to dle mého skvělý příklad spolupráce napříč odděleními.
Pomáhá, že s vedoucími oddělení
spolupracujeme už dlouhou dobu. Mají naši plnou důvěru.
Nechodí za námi s problémy, ale většinou naopak s řešením.
- Slyšíte mě dobře? - Jo.
Máme tu ten zrevidovaný kontinuální záběr.
Pustím ho.
Když vypukne útok demů,
chtěli jsme jeden nepřerušovaný záběr.
Chtěli jsme diváky vtáhnout do děje a navodit pocit, že není úniku.
Nedat jim prostor vydechnout si během střihu.
Slušný.
Hezký.
Paráda.
To je super.
Fakt skvělý.
Bude to brnkačka, ne, Petere?
Jo, bez problému.
V pohodě, Nel?
Jo, lidi, připravte se, budeme točit s lany.
S lany.
Hiro má za úkol vdechnout scénám život.
S demogorgony si můžeme dělat, co chceme,
protože jsou animovaní,
ale s živými herci je to mnohem složitější.
Připravit a teď!
Bratři si nejvíce zakládali na tom kontinuálním záběru.
Na ten jsme se zaměřili jako první.
Budeme se připravovat
na dobrých šest týdnů natáčení.
Pospojujeme ty prvky jako velkou skládačku.
Jo, snad se to podaří.
Nemůžu se dočkat výsledku. Snad to klapne.
Připravit a jedem!
Akční scénu těchto rozměrů
můžou snadno přebít vizuální efekty,
ale Dufferovi chtějí praktické triky.
„Chceme vidět reálné kaskadéry, ne to nechat na počítači.“
Teď!
Stop!
SCENÁRISTÉ
Musíme něco probrat do hloubky.
Nejde jenom o příběh postav,
ale o příběh celé řady.
Seriál je o tom, že když se s váma život nemazlí,
zatnete zuby a problémy překonáte.
Ale nejde tu jen o překonávání nepříjemností.
Ne. I o radost z dobrodružství.
Některý lidi nechápou, že nechceme zabíjet postavy.
Ale my si vždycky říkali, že chceme točit zábavný seriál.
Jinak by z toho bylo něco úplně jinýho.
Aby to nezačalo být depresivní.
Proto si myslím, že Jedenáctka... Mluvili jsme o traumatech, který zažila.
Ale už bychom je měli překonat.
Já ji vždycky bral tak, že je jako kouzlo.
- Takže musí pryč. - Jo.
Musí pryč, aby ostatní mohli jít dál.
Jako by se ti zavíraly dveře do Narnie. A pak ty dveře někdy najdou další děti.
- Ale ty už se nevrátíš. - Jo.
Zůstane to v tobě navždycky, ale je potřeba dospět.
- Jasně. - A jít dál.
Je to děsně náročný seriál.
Musíme natočit tolik stránek,
proto nemůžeme s Rossem režírovat všechno sami.
Nejde to. A došlo nám to už v první řadě.
Buď bychom museli scénáře uspěchat
a nedotáhnout je do dokonalosti, nebo pozvat hostující režiséry.
Stop.
A neskutečný bylo, že se přihlásil Shawn Levy,
což je etablovaný a úspěšný režisér,
který nám tehdy dělal producenta.
Moc se mu líbil scénář, tak se nabídnul.
Točíme. Bobby, střihnu to, než se přiblížíš.
A od té doby si zveme v každé řadě další režiséry.
- Nicku. Hlavní kamera? - Jo.
Tady jsi. Napadlo mě, že...
Frank Darabont je náš osobní hrdina.
Režíroval jedny z mých nejoblíbenějších filmů.
Vykoupení z věznice Shawshank, Zelenou míli, Mlhu.
Styděli jsme se, ale riskli jsme to
a napsali mu mail. Říkali jsme, že klidně může odmítnout.
Jen jsme chtěli zkusit, jestli by do toho náhodou nechtěl jít.
I když jsme tušili, že nás nejspíš pošle do háje.
Proč ne? Ten seriál mě baví.
Je to takový návrat k filmům, které jsem měl v dětství moc rád.
A akce!
Většina věcí, které na obrazovce vidíte, tam skutečně byla.
Šli jsme na to postaru.
Nechceš mu ublížit. Vůbec se s ním nechceš prát.
Snažíš se ho uklidnit.
Krucinál!
Je to jiné hlavně díky tomu, že jsme štábu a hercům postavili kulisy.
Dost jim to pomáhá v práci.
Ale je to ambiciózní.
Navíc Matt a Ross nepíšou žádné jednoduché scény.
Akce!
Každá z nich je něčím komplikovaná.
Výborný. Ještě jednou.
Proto je ten seriál tak výjimečný.
Ale zároveň je to kvůli tomu dost náročné.
Každý den je výzva.
Zakloň se.
A...
Dobrý.
Tak zpátky.
Jak ses na ni otočila, pohnula jsi i ramenem.
Aha.
Dobře.
Zvuk běží.
Sadie.
Super. Vypadá to dobře. Pokračuj.
Můžeme.
Paráda. To se povedlo.
Úplně jak trik od Orsona Wellese.
Udělali to v Občanu Kaneovi.
Kamera tam prošla neonovým nápisem, který roztáhli,
zatímco projížděli skrz.
Ve své době to bylo dost inovativní.
- Jako kouzlo. - Jo.
Co se děje v Propasti?
Přijde mi,
že se tam schyluje k nějaký bitvě.
Přímo tam.
Tak jak to uděláme?
Super je, že máme obří monstrum.
To je novinka.
Máme tu VFX test.
Jestli se mají Will a ostatní
postavit tomu obřímu Mozkožroutovi,
měli by být venku, až ožije.
V ideálním případě se postaví jako obří pavouk
a začne je honit.
Aspoň trochu.
Ani nevím, jak by to mělo vypadat.
Byl by mnohem rychlejší.
Děti mi říkaly, Mikeu,
a podle mě mají pravdu,
že by se té bitvy rády zúčastnily.
Hlavně Finn mě prosil,
ať mu zas nedáváme svícen.
Což chápu.
Hrozně by chtěl mít zbraň, ale podle mě to nejde.
To ne.
A musí být v tom hrudním koši všichni?
Řekl bych, že jo.
Útočí na vás příšery, ale vy vběhnete do hrudního koše.
Zachráníte děti.
Pracujeme i s jednou verzí, kde mládež zůstane venku.
Ale mají zbraně.
Pokud se budou muset bránit, ať už před útokem demogorgonů nebo čeho,
budou chtít jít pro děti.
V Propasti musí být nějaký příšery.
- Souhlasím. - Aspoň demogorgon nebo netopýr.
Pes nebo něco takovýho.
To nejde, aby tam nic nebylo.
Scéna v MAC-Z je šílená.
A je to jasný vrchol.
Hlavně díky tomu,
- že šest demů útočí současně. - Jo. To je hodně.
No, mně přijde...
že se demové začnou okoukávat.
Jo, to chápu.
Člověka to vyšťaví, co? Šílený.
Je to děs.
- Ahoj. - Jak je?
Jak je, chlape?
Finnster říkal, žes byl skvělej.
On taky. Jak se máte?
Dobrý. Co ty? Pohoda?
- Jasně. - Jo?
- Pohodička. - Fakt?
Nakopáváš demovi zadek?
- Jo. Jak jdou scénáře? - Dobře.
- Bude to super. - Jo?
Bude to epický.
- Budu zase běhat? - To si piš.
Ale bacha, dost se zapotíš.
- Jsem trénovanej. - Všude bude prach.
- Jo? - Nebude to žádnej med.
Už se nemůžu dočkat!
Takhle to bude?
Jako ve třídě?
- Rossi, kam si sedneš? - Kamkoli.
- To by šlo. - A kam...
Provedeme vás hlavníma bodama.
Představujeme si, že by se rozdělili.
Máme dva týmy, co se rozdělí.
Potřebují zastavit Propast, než je rozdrtí.
Jako by ji propíchla jehla.
Pozdějc se ale dozvíme,
že existuje spodní strana Propasti, kterou nevidíme.
Tu tvoří kořeny schovaný v zemi.
Všechno to je propojený a připomíná to membránu.
Musíme vymyslet, jak vytvořit kořenový systém, který vyleze ze země.
A do toho nad ním bude puklina.
Takže je Propast, kde jsou hory a levitující balvany.
A pak je ještě Propast v Obráceným světě
- s horama a balvanama. - Přesně.
- A pak je nebe Obrácenýho světa. - Jo.
Kdybyste spadli z nebe do Obrácenýho světa,
narazili byste na obrácený skály.
Jo. A s každým pohybem se pohnou i skály.
- A pak nás čeká závěrečná bitva. - Jo.
Měla být ještě jedna mezi, ale tu jsme škrtli.
Bude jen finální.
Ještě tam teda bouchne vrtulník.
A pak bude ta bitva.
Která bude proti Mozkožroutovi a Vecnovu arzenálu.
Snažili jsme se to nepřehánět.
Ještě se to určitě bude měnit, protože to pořád dopisujeme.
Dobře. Ty bláho.
Děkujeme.
Nevím, jestli moje oddělení má dost informací,
abychom věděli, kolik nás čeká natáčecích dní.
Když to bylo o nás bez nás.
To jo.
Nevím, jestli víte něco víc, abyste se ozvali.
Ale kulisy stihnout nemůžeme.
Nejpozdějc 3. června musíme stavět,
jestli má být Strom utrpení do listopadu hotovej.
- V podstatě to jsou živý kulisy. - Jo.
- Musí se hýbat. - Já vím.
A teď ještě přišli s tím, jak má vypadat podlaha.
Co udělat s kořenama a že má být všude membrána.
Musíme to vzít v potaz, až budeme ty kulisy stavět?
Nebude to vůbec lehký.
Jakmile nám dají scénář,
zjistíme, že tam ještě tak 70 % věcí chybí.
Přesně.
Ale proč musí být v poušti?
Protože proběhnou těma jeskyněma.
Henry je pronásleduje.
Vyběhnou horním východem a dorazí dolů do pouště.
Pak nevím, co se stane.
Finální scénář nedostaneme včas, abychom to stihli.
Měli bychom se držet toho, co nám řeknou.
Přesně. Musíme to vymyslet sami.
A musí to být skvělý.
Nemám pravdu? Na to nesmíme zapomínat.
Jo. Přece to na konci neposereme.
Proto to říkám.
Jako bychom něco někdy odflákli.
Nikdo neřekne: „To bude stačit.“
To už nikdy neuslyšíme.
A ani nechceme, ne?
Dozvěděli jsme se, jak bude vypadat osmý díl.
Dnešním hlavním tématem
je interiér Stromu utrpení v Propasti.
Budou to obří kulisy. 40 metrů na délku, 24 na šířku.
Povrch bude masitý, připomínající střeva.
Z něj budou trčet kosti a šlachovitá tkáň. A do toho liány a masivní černý žíly.
Je to dost zvláštní.
V podstatě se nacházíme v žebrech příšery.
Jak se jmenuje ta postavička, co jí roste nos?
- Pinocchio. - Pinocchio.
Jako když Pinocchia spolkne velryba.
Na stavbu máme 16 týdnů.
Můžeme si udělat trochu místa v hale. Bude totiž potřeba.
Protože ty šílený kulisy osmý řady
by se sem nevešly, kdybychom něco nedali pryč.
Jsou tu jistý výzvy. Připojil jsem se v druhý řadě.
Ta totiž najednou nabobtnala.
Třetí řada ještě víc a čtvrtá taky.
A vy musíte růst s nimi.
Protože pak máte najednou kancelářskou budovu, co se taví.
Co na to říct?
- Vypadá to parádně. - Tahle je nejnovější.
- Takhle jsem si to představoval. - Je to super.
- Líbí se nám. - Jo.
Je to jako...
I s tou směsicí hnědý.
Aby se roztekla barva.
Vždycky musí být vidět, co bylo pod tím.
- Hezký. - Je to super.
Z čeho to je?
Nahoře je tvarovaná pěna a pod ní tři různě hustý litý pěny.
- Je to skutečný... - To jsem si myslel.
Sjednotili jsme to nastříkanou gumou a namalovali.
- Náročný. - Postup o 12 krocích.
Bude to pěkná makačka.
Tohle jsme vymysleli pro horní patro budovy,
kde Jonathan s Nancy objeví ještě víc roztavenou část.
Zajdou za roh.
Tady to úplně poteče.
Vymysleli jsme to tak, aby si Jonathan a Nancy mohli promluvit.
Potřebovali jsme je dostat do situace, kdy si budou připadat v ohrožení života.
Což je přinutí, aby se jeden druhému otevřel.
Jsou ve fyzickém ohrožení, čímž popustí uzdu i emocím.
A zbytek jsme domýšleli zpětně.
Když jsi byl
o jarních prázdninách v Lenoře,
nemusela jsem trávit tolik času v práci.
Přišlo mi, že potřebuju prostor.
Bereme to tak, že je to bazén.
V podstatě to postavíme v bazénku vysokým 75 čísel.
Můžeme ho napustit, jak bude potřeba.
Uděláme to prakticky.
Počítačem by to stálo moc peněz.
A taky to nejde. Lepší je ho napustit.
Bude to nezapomenutelná scéna.
- I když šílená. - Bude to super.
- Sean z toho bude mít noční můry. - Nechci u toho být.
- Je to skvělá scéna. - Neboj.
Jo.
Když jsem dostala scénář,
kolegové se mě pořád vyptávali, jestli ho mám přečtený. Jako by věděli...
Podle mě to Dufferovi nedělají schválně, aby nás trápili.
Spíš to znamená, že nám věří.
Kdyby nám nevěřili, nedali by do scénáře rozteklou místnost.
Má to na tebe kapat ze stěn.
- Dobře. - Gravitace.
- Vstáváme. - Nejdřív si klekni.
- Dobře. - Jo.
Máme velké štěstí, že všechna oddělení dobře spolupracují.
Vždycky se domlouváme s maskérnou a kostymérnou,
co nás čeká. Sdílíme mezi sebou návrhy.
Řešíme, jestli to půjde dohromady, aby všechno ladilo.
Člověk by se mohl nechat unést,
ale jen by to odvádělo pozornost od scény.
- Ahoj. - Ahoj.
- Vypadá to skvěle. - Jo.
Díky.
Vy ale vypadáte. Jako byste malovali dům.
Ty bláho.
Amy, jak to máš vymyšlený? Tohle budou mít, až budou...
Na to se chci zeptat. Je to moc?
Mohlo by to být před umytím na stanici.
Ne, musí vypadat co nejhůř.
Jen je otázkou, až to bude Shawn točit...
- Jasně. - Jo.
Jak moc...
Bude to dost emotivní scéna.
Myslíš, že by Natalia měla vypadat takhle?
- Docela ano. - Zkoušíme. Pojďte sem...
- Matte, musíme... - Dobře.
Můžete se na sebe podívat?
Fajn.
To je tak těžký jít pozpátku.
Nakonec člověk zjistí,
že pro diváky není hlavní podívaná, ale postavy.
Ale naším cílem je vybalancovat obojí.
Dát jim co největší podívanou nadupanou emotivními scénami.
NEJÍST
EXT. HAWKINSKÁ LABORATOŘ – STŘECHA
Na práci sochaře je krásné,
že můžeme zapojit obě hemisféry.
Vytváříme velmi elegantní linie
poskytující vizuální kontrast,
ale zároveň musíme brát ohledy na praktičnost pohyblivých částí.
Všechno vytváříme za jistým účelem a snažíme se tomu vdechnout život.
Kolikrát pracujeme na seriálu,
kde je naším jediným úkolem postavit jeskyni.
Ale na Stranger Things je vidět,
že tam sochaři vytváří úžasný kousky. A hned se chcete přidat.
INT. STROM UTRPENÍ
Předběžně mám v plánu postavit všech 12 sloupů do konce července.
SOCHAŘ
Tenhle povrch se Seanovi líbil nejvíc. Čím větší a výraznější, tím lepší.
S detaily připomínajícími dračí kůži.
Není mi příjemný hrát postavy, co jsou moc veselý.
Herec se musí do role vcítit. Musí mu být postavy líto,
aby za ni mohl bojovat.
Jen tak je můžete hrát.
A když se do toho ponoříte naplno,
mnohonásobně se vám to vrátí.
Máme společnost. Jak se máš?
Dobrý.
Jo. Co myslíš?
- Skvělý. - Jo.
Dá se v tom krásně hýbat. Super.
Jo.
Ukážeš mi nějaký výrazy?
Jo.
- Jo. - Ty krávo.
Je skvělý, že jsi pořád Vecna, jen jeho vylepšená verze.
- Jak se cítíš, Jamie? - Dobře.
Je to stejný. Vím přesně, jak moc se do toho opřít. Co musím...
- Pohyby. - ...co dělat.
Nádhera, Barrie. Chci pár pěkných záběrů zblízka.
Většinu jsme udělali lesklou,
ale tahle tmavá místa jsme nechali matná.
Některá místa na kůži jsou sežehlá
a tady máme trochu čerstvé krve...
Jo, je to fakt moc pěkný.
Večer jsem dostal pár super nápadů. Přijde mi zajímavý,
že se v hlavě vrátil domů.
Může jít úplně kamkoli, ale rozhodl se takhle.
- Jo. - Rozhodl se vrátit domů.
A bydlí ve stejným domě. Skoro jako by to byla...
idealizovaná představa, jak by chtěl žít, ale nikdy nemohl.
- To je dobrý. - Člověk s ním soucítí.
Jo. Jak si představoval svého tátu.
Přesně. A tohle jsou... Neměl jsem kamarády.
- Jen Patty na mě bývala hodná. - Jo.
To je skvělý. Krásná úvaha... To se mi líbí.
Taková je realita, ne? Je to mnohem... opravdovější.
- A smutný. - A smutný.
A dodává mu to smysl, což je hezký.
Když se ve čtvrté řadě objevil Vecna jako hlavní záporák,
Dufferovi se obrátili na mě, abych ho navrhnul.
Prošli jsem snad sto různých návrhů.
Od kompletně oblečeného člověka s kápí
až po velmi znetvořené bytosti.
Až jsme konečně přišli s liánami jako formou deformace.
A to se uchytilo.
Celá sekvence MAC-Z ve čtvrté epizodě,
kdy Vecna vyjde z portálu, bude jednou legendární.
Dufferovi mají rádi expresivní pohyby kamery.
Málokdy točíme scénu, která by neobsahovala nějaký ambiciózní
nebo náročný prvek. A ten musíme promyslet dopředu.
Rádi zabíráme herce zblízka,
protože scény pak působí intimněji.
Obvykle se od nich držíme tak metr, metr a půl.
Jako když si běžně povídáte.
Pak ale potřebujete širší objektiv, aby každý záběr nevypadal takhle.
Aby divák viděl víc z pozadí.
U bitvy v MAC-Z jsme zašli ještě dál.
Tu jsme točili na 18 milimetrů.
Máte tak blíž k hercům,
ale zároveň máte i dobrý přehled o okolí.
Mohli bychom si to tu spolu projít?
Samozřejmě.
HLAVNÍ KAMERAMAN/STEADICAM
Spolupracuju s Hirem,
aby mi vysvětlil, jak přesně vymysleli choreografii.
Chci si ji před natáčením zapamatovat.
Jak protáhnout kameru prostorem,
aniž by moc skákala? Musí to vypadat dokonale.
Dvojčata žádný špatný záběr nepustí.
Tady bude strážný. „Hej, co dělá?“
Bum, skončí na zemi.
A pak vyběhneme do kopce.
Jako malej jsem tancoval.
Věděl jsem, že se musím připravit jak fyzicky, tak psychicky.
...za teréňákem.
Vykouknou.
A pak...
Celé je to jen choreografie.
A když je vaším partnerem herec, musíte být o krok před ním.
Tak jo.
Ty kráso.
Bezva.
Potřeboval bych vědět,
jak dlouho budeme mít na zkoušku scény v MAC-Z.
Problém je s nedostatkem kaskadérů.
- Je to obří scéna. - Jo.
Nevím, jestli vůbec dokážu tolik lidí sehnat.
Vojáky tvoří asi 75 komparsistů a 50 kaskadérů. Je to šílený.
Je to naše asi nejdražší scéna, ne?
Akce! Jedem!
Výskok! Připravit! Jedem!
Najednou se tu zničehonic objeví.
Vypadá to, že čekají. Potřebujou kolem něčeho proběhnout.
Co třeba náklaďák?
Chcete na zkoušku použít i nějaký speciální efekty?
Jasně.
Chtěli bychom zvládnout i nějakou formu kostýmní zkoušky.
Abychom už měli všechno a pořádně jsme si to nacvičili.
Za dva týdny dorazí hlavní štáb.
Vykliďte to tu. Díky. Dáme si zkoušku.
- Je těžká? - Jo.
- Je to super. - Ty kráso!
Stát.
Je to skvělý.
Jak je? Dobrý?
Vidíš ty děti?
- Vypadá to dobře. - Jo.
Přijde mi, že bychom tenhle mohli posunout ještě o kousek dál.
- Fajn. - Ne?
„Kapitola čtvrtá: Čaroděj.“
Najednou zařinčí ocelový poklop a vyletí do vzduchu.
Vojáci namíří pušky.
Připravit pušky. Na místa, prosím!
Nic tak komplexního jsme ještě netočili.
Ani jsme neměli v jediné scéně tolik lidí.
Chtěli jsme velkolepou podívanou,
ale trochu jsme podcenili, jak náročné ji bude natočit.
Až dorazí poslední demogorgon, vyskočí odtamtud a rozdrtí strážnýho.
A vy v tu chvíli vyrazíte tudy.
Demogorgon je tady a tamhle.
Jakmile demo zlikviduje tyhle lidi,
zastavíte tamhle.
Projde kolem vás Ramirez a vy dáte hlavy dohromady.
- Snažíte se dostat pryč. - Jo.
- Jak to jde? - Ahoj.
- Dáváme dohromady začátek. - To je dobře.
- Ale potřebujeme, abys nám pomohl... - Já vím. To je...
Týme, na místa. Zvuk je tady.
První tým kouká. Sem.
Zkoušíme!
Koukejte. Giancarlo, Alysso, sledujte svý dvojníky.
Skok! Připravit! Skok!
Bacha!
Je to ambiciózní sekvence.
Točíme pět kontinuálních záběrů, aby to vypadalo jako jeden dlouhý.
Zacouváte a vyrazíte.
Scény na jeden záběr diváky moc baví.
Skvěle se tak buduje napětí, když se od hrdinů nehnete.
Nic vám neuteče, nic se nestřihá.
Jako byste tam byli taky.
...všichni odsud pryč!
Poběží zkouška prvního týmu.
Jděte pryč, pokud tu nemusíte být.
Už takhle je nás tu dost.
Připravit. Justine!
Skok!
Přemýšlím nad touhle replikou.
V previzu jsme ji vynechali, ale nemusíme se ho držet zuby nehty.
Přijde mi, že je třeba zabírat chvíli děti.
Co to zkusit, jak jsme mysleli? Rovnou tady.
Jedem!
Musíme pryč! Držte se za mnou!
- Demo! - Připravit. Tři, dva, jedna, teď!
Sehnout!
Moje postava chce děti vyvést ven, aby neumřely. Což je sranda.
Konečně je z Mikea vůdce.
Takhle jsme už dlouho neviděli.
Poslouchejte a dívejte se jen na mě.
Jako by tu byl.
Děkuju. Měl jsem být herec.
Buď hrdý na to, kým jsi.
Děkuju.
Připravit, akce!
Musíme pryč! Držte se za mnou!
- Demo! - Tři, dva, jedna!
- Slez! - Pozor!
Tady je trochu mrtvo.
Ups.
Stop.
Říkal ti někdo, že by ses mohl ohlídnout?
Jo.
Všude jsou příšery, rány. Zatím si to teda jenom představ.
Je tu chaos.
Vojáci křičí a ječí.
- Jasně. - Dobře.
Jste na bojišti.
Co ten chlap dělá? Kam to jde?
Zas se dívají na dema, kterýho nevidíme.
Bože. Ale už je to lepší. Co myslíte?
Mohlo by to být ještě lepší.
Vrať to na mrtvej bod.
Co tam někoho dodělat?
Je tam mezera.
Ještě tam bude demogorgon.
A pak dojde sem. Tam?
Řeknu „připravit“ a vy zůstanete.
A já tě oběhnu.
Připravit, akce!
- Tři, dva, jedna... - A akce!
Stop.
Znova!
- Hiro. - Co?
Druhý lano bylo pozdě.
- Začnu dřív. - Super, díky.
Jasný.
Připravit, akce!
- Tři, dva, jedna! - Ne!
Akce!
- Stop. - Stop.
Jedeme.
Poosmé.
Přece tu nebudeme dýl než včera.
- Tudor dá pokyn. - Jo.
A já jim to odpočítám.
Musíte zareagovat a jednat rychle.
Tak jo, jdeme na to, kamera běží.
- Vyřešili jsme další problém. - Jo.
Už jsme odstranili všechny problémy. Jdeme na to.
Rychle. K Radio Shacku. Zvládneme to, když budeme rychlí.
Pak se tunelem dostaneme ven.
Přijde mi, že to bylo trochu jiný než ten osmý pokus.
Jako by něco...
Jsou živější? Nebo je to nuda?
To už je desátý pokus?
- Osmý. - Jo?
- Pořád osmička. - Je to osmička.
- Stát! - Ten menší hup asi přežijeme.
- Zahladíme to. - Jo.
- Není to poznat. - Dobře.
- Takže osmička je nejlepší? - Jo.
Přišla nám nejlepší už při natáčení.
Když tuhle sekvenci vidíte na papíře,
zděsíte se, že ji nikdy nemůžete dát.
Ale my to zvládli.
Polovina naší práce je teď být odborníky na počasí.
2. ASISTENT 2. REŽISÉRA
Třeba budeme mít štěstí.
- Nevyhneš se tomu. - Jo.
Tak jdeme na to. Musíme to s nima projít.
Mikeu, pošli je na 14 a 15, jo?
Kaskadéři!
Všichni se přesuneme na scénu 14-15.
To ne.
To počasí je šílený.
Je to hrozný.
Devět z deseti nocí jsme měli bouřku.
Středa byla asi jediný den, kdy bylo trochu hezky.
Přesně.
Jak je chceš zvednout?
Jednou rukou.
A akce!
A tři, dva, jedna, teď.
A dolů.
Jo. Super.
Dobrý, stop.
To ušlo.
Pouštíš se do demogorgona. Uvidíš ho.
A pak se přesuneš sem.
A ty vole.
- Adrenalin pořád stoupá. - Jo.
Jsme tu každý večer a děláme samý skvělý kousky.
- Jeden za druhým. - Je to obří akční sekvence.
Člověk si ani neodpočine.
Tak jo, plameny sálají. Už to bude. Díky.
Připravit a akce.
Dobrý, stop.
- Stop. - Stop.
Letos si vyzkouším spoustu věcí, které jsem jako herec nikdy nedělal.
Will byl vždycky spíš trochu slaboch.
Lidi si z něj utahovali. Přišlo mu, že nezapadá.
Ale letos se dokáže postavit nejen příšeře,
ale svým vnitřním démonům, problémům a sexuální orientaci.
Stane se z něj superhrdina.
Letos mi Vecna přirostl k srdci.
Víc jsem o něm věděl,
tak jsem se do něj mohl pořádně ponořit.
Přišlo mi pak snazší ho vystihnout. A asi to je i věrohodnější.
Popsal jsem to Noahovi.
Jak je to úžasný, když zapomenete, kým vlastně jste.
Ale nesmíte se o to snažit.
Nesmí to být nucený.
A najednou se stanete jen tělesnou schránkou.
Po všech těch letech
konečně dostal možnost ukázat, co zvládne překonat.
A sílu k tomu v sobě najde díky tomu, že ho ostatní mají rádi.
Přijde mi krásný, jak to napsali.
Vecna spustí ruku a Will padne na všechny čtyři.
Will v šoku lapá po dechu.
Vecna odchází.
Projde bránou a zmizí zpátky v Obráceném světě.
Will pomalu zvedne ruce
a demogorgoni se najednou vznesou do vzduchu.
Dělá to Will.
Mike, Lucas a Robin na něj jen zírají,
zatímco mocná síla příšery zabije.
Will padne na kolena uprostřed hořícího bojiště.
Oči má zase jako dřív.
Jen teď se v nich zračí klid a odhodlání.
Teď má všechno v moci on. Je čaroděj.
To už máme natočený.
To by bylo.
- Dneska je den 118. Teda myslím. - 17.
Sto sedmnáct. A tím se dostaneme na polovinu.
Už nám zbývá asi jen šest měsíců.
Takových lístečků.
SPOLUPRODUCENTKA
Zbytek sezóny se pokusíme udržet v hlavě
a pochopit ji.
Máte scénář?
Ne, nemáme.
Dobře, budu říkat, jo?
- Šestý díl, kostelní hřbitov. - Kostelní hřbitov.
Interiér Hopperovy chaty, šest a sedm.
Interiér knihovny.
Modré plátno, Holly padá.
Sedm bude v domě Creelových a šest...
Interiér Tranďáku je sedm a interiér jeskyně bude šest.
Ve středu točíme osmičku, jeskyni.
- Osmý díl je červený. - Dobrá volba. Osmička.
Jako poplach.
RUDÁ PRÁZDNOTA JESKYNĚ
EXT. JESKYNĚ
Dnešek bude zajímavý.
Natáčíme osmý díl, který ještě není úplně dopsaný.
Bacha, spoiler.
Ani my nevíme, jak to vlastně bude.
Všichni na place pochodují s červenými papíry.
Nesmíte v příběhu moc přeskakovat,
aby nebyli herci zmatení.
Ještě si totiž jisté věci nezažili a neprožili.
Ale letní záběry do osmého dílu jsme prostě natočit museli.
Nemám osmičkou dočtenou.
A už ji točíme.
To jsem ještě nikdy nedělal.
VEDOUCÍ VLÁSENKÁŘŮ
Je hrozně divný skočit do osmičky.
- To jo. - Nelíbí se mi to.
- Abych pravdu řekl, moc se mi to nelíbí. - Ale co naděláme.
Jdeme na to. Připravit, akce.
No tak, musíme jít. Poběž.
- Stop. - Stop.
- Ještě jednou. - Kamera běží.
Jdeme, prosím.
- Jedeme. - Jedeme.
Musíš to natáhnout.
Ne tak zblízka.
Propast je...
Promiň, Propast je jako... Hilary, máš ten obrázek?
Tohle je Hawkins, to Obrácený svět.
Tohle jsou zdi z tkáně.
Bože.
A tohle... Tady nahoře je Propast.
Propast je... Počkej. Kde...
- Na nebi. - Přesně.
Zakládá se to na nějaký skutečný vědecký teorii?
Je to dost realistický.
Řešili jste to s někým?
Až si ten díl přečtete, pochopíte.
Bude mít asi tak 120 stran.
Možná 115.
Tak to ani náhodou.
Musíme to nějak zkrátit.
Netflix a produkční nás neustále uháněli,
kdy konečně přijdeme s osmým dílem.
V tak náročné situaci jsme ještě nikdy nic nepsali.
Byli jsme pod tlakem. Věděli jsme, že se nám to musí povést.
Ale zároveň se o seriálu všude mluvilo.
Takhle dlouho jsme se scenáristy ještě nic neřešili.
Rozebírali jsme scénář repliku po replice, aby byl co nejlepší.
Osvědčilo se nám, že si náš seriál na nic nehraje.
„Šestá kapitola: Útěk z Camazotzu.“
Střih na Maxinu houpající se hlavu.
Lucas s ní běží v náručí chodbou.
Na rameni mu visí kazeťák.
Je mi tě líto. Musí to být náročný.
Dnešní den začneme náročnou scénou na jeden záběr.
- Kdybys nemohl... - Ozvu se.
- Jedeme. - Klid.
Ticho. A... výtah.
Když režírujete,
musí být výsledné dílo lepší než scénář.
- Běž! - Rychle!
Ale tyhle scénáře jsou od samotného začátku,
od roku 2014 až do současnosti,
neskutečně kvalitní. Tak jim prostě musím dostát.
- Stop! - Stop.
Caleb je šampion.
Není to snadný.
Hele. Bum.
Super.
- Kolik pokusů... Šest? - Šest.
- Jo. - Jo.
- Máme to. - Na šest pokusů.
Už si to v hlavě střihám. Povedlo se, lidi!
Každá show má specifický rytmus.
- Je to jako frekvence. - Caleb.
Ale rytmus scény poznáte až při natáčení.
Podle toho, co z herců vyzařuje.
A z režiséra, který vás nasměrovává.
Bude to takhle, uděláte tohle. A herci tomu pak vytvoří rytmus.
- Tohle zkusíme zvládnout hned. - Jo.
A pak natočíme výbuch.
- Nezapomeňte je označit. - Jdu na to.
Zulu, je pozdě chtít, aby prasklo i čtvrtý okno?
- Nikdy není pozdě. - Jasně.
Já to udělám.
Mám dotaz.
V našich společných scénách se o tom moc nemluví.
- Nikdo neví, že spolu chodíme. - Jo.
- Ani Caleb. - Jo.
Můžu dělat...
Tak bych u toho radši šeptala.
- Jasně. - Nějak takhle.
- Fajn. - Šlo by to?
Jo. Stojí tam, že se chytnete za ruce.
- To můžem. - Jo.
- Akorát nějak takhle. - Bezva.
- Tak to tak uděláme. - Fajn.
Tak jo, bando. Natočíme to, i když to nebude hezký.
Poslední kontrola. Jedeme.
Tak jo, odpočítám to.
Tři, dva, jedna, teď!
Až dodělají ta okna,
hodím na sušičku další sutiny,
aby bylo něco i vzadu.
Stephanie, mohla bys... Pardon. Dej to do stran.
A co dát trochu krve i sem, kde je víc světla?
- Dobře. - I tamhle. Na obě strany.
Původně měla bouchnout jen sušička.
Ale jak to u tady toho seriálu chodí,
všichni se shodli, že by k tomu měla bouchnout i okna.
Nestává se často, že se dostanete k show,
kde vládne neskutečná flexibilita a ochota zacházet na hranice možností.
INT. STROM UTRPENÍ
Poslední.
Lidi!
Úsměv.
- Je to hořkosladký? - Je.
Šest týdnů jsme nedělali nic jinýho. A teď je po všem.
Čeká nás další fáze.
Ahoj, Adame. Na zábradlí za tebou.
Otoč se.
INT. HAWKINSKÁ LABORATOŘ
Nancy, přijde ti lepší „sračky,“ nebo „problémy“?
Přijde mi, že jsem ji nikdy neslyšel nadávat.
Jo. Ale když se rozjede, tak pořádně.
„Taky ti přijde, že to houstne?“ Super.
- Připravit! A prociťte to! - Tři, dva, jedna, teď!
Běžte!
Jděte!
Nejde jen o tebe!
Haló!
Pomoc!
- Pomoc! - Pomoc!
Stop.
Co ten sliz?
Bože můj.
Vůbec nevypadá dobře.
Jo, je to moc řídký.
Hrajou to dobře.
Ale budeme se muset spolíhat na VFX víc, než jsem chtěl.
A nejvíc mě mrzí to,
že několik měsíců testovali hmoty, co vypadaly jako sliz.
Tohle vypadá jak voda.
Tak to vůbec vypadat nemá.
Když vedete tým nebo něco režírujete,
můžete mít sebepečlivější přípravu,
ale jakmile natáčíte a něco nefunguje,
nemůžete se začít vztekat.
Nemůžete to vzdát.
Nemůžete se uzavřít.
Musíte to dotočit.
A je třeba to natočit správně.
Vím, že nakonec záleží jen na tom, co se dostane do filmu.
Ne, co se děje na place.
Tak musím být jako Jedi a snažit se to co nejlíp vyřešit.
Dobře, natočíme to z úhlu.
Tohle zatím necháme, dokud to nevyřeším.
A až to pak spojím v záběry, co se zveřejní,
diváci nepoznají, že se nám to nepovedlo.
Ty záběry jsou parádní.
Štve mě to. Ani tam není... Sakra.
Takhle jsme na tom byli včera v devět ráno.
- Koukni, jaký mám nervy. - Jenom dneska?
Jsem ve stresu 3,5 hodiny.
Proč ti to tak vyjelo?
- Ale v sedm jsi byl v klidu. - To jsem spal.
Jakmile jsem se probudil, byl jsem ve stresu.
ČTENÁ ZKOUŠKA OSMÉHO DÍLU
Poslední čtená zkouška Stranger Things! Tak pojďte!
Jdeme na to, lidi! Sedejte!
Rok jsme byli jako na jehlách.
Bylo to mučení.
Přečtením toho scénáře uděláme tečku za našim dětstvím.
Brette, nepodváděj.
Nepodváděj.
- Nesmím? - Chceš jet bez přípravy?
Jo. Asi bychom se měli...
do toho pustit.
Dojeli jsme to ve středu. Teď jsme to tiskli.
- Proslov! - Jo.
- Proslov? - Jo!
Přemýšleli jsme nad tím, ale přijde mi...
Všechno, co chceme říct o té show, o té zkušenosti,
postavách a všem okolo, je ve scénáři.
S Rossem nejsme moc výřečný. Psaní nám jde líp.
Tak to radši přečteme.
„Kapitola osmá. Nohama na zemi.“ Tak je to tady.
Stojíme před MAC-Z. Pod hvězdným nebem září brána.
Membrána je stále roztržená, jak skrz ni projel náklaďák.
Obří planeta dál neúprosně klesá k zemi
a chystá se narazit do Hawkinsu.
Naposledy běží úvodní titulky.
A pak...
Steve je v šoku. Visí ve vzduchu a drží se konečky prstů.
Ne!
Ale jak se kamera zvedne, odhalí,
jak ho za zápěstí drží pevná ruka. Ta Jonathanova.
Chytil ho.
Henry hledá Jedenáctku. Vejde do obýváku.
Ve vypjatém momentu si poprvé po dlouhé době
může svou sestru prohlédnout.
Hlas se mu chvěje vztekem.
Kde jsou?
S Max. V bezpečí.
Najednou se Vecna objeví v husté mlze za Hopperem.
Hopper ho vycítí a začne pálit. Prásk, prásk.
Ale... jeho kulky Vecnu nezasáhnou.
Prorazily dveře izolační nádrže. Z děr po kulkách prýští voda.
V panice se k ní vyřítí.
Otevře nádrž a uvnitř najde El plavat v krvavé vodě.
- Ne. - Tělo má provrtané kulkami.
- Otočí zbraň a rozbije sklo. - To ne. Do prdele.
Potřebuju nějakou zbraň.
Nancy si povzdechne.
Podá Mikeovi pistoli
a bandalír plný červených nábojnic. Mike se tetelí radostí.
Ty kráso. Díky.
Ona kývne a jde dál. Mike si nasadí bandalír.
Jsou to světlice.
Když jsi mě našel v lese, byla jsem ještě dítě.
Bála jsem se. Nechápala jsem tenhle svět.
Nerozuměla jsem lidem.
Ale ty ses mě ujal a učils mě.
Chránil jsi mě, vychoval. Stal ses mým tátou.
Nedělej to. Prosím, nedělej to.
Potřebuju, abys to pochopil.
- Pomoz jim to pochopit. - Ale ani já to nechápu.
Miluju tě, Mikeu.
Neopouštěj mě, El, prosím.
Přes vzlyky z plných plic zaječí.
El!
Lucas obejme Max kolem pasu.
Teď rozhodně předbíháš.
Nemůžu si pomoct. Jsi děsně sexy.
Jo. A ty vypadáš děsně.
Usmějí se na sebe, vymění si dva polibky a dál se líbají. No jo.
Kašli na to prostěradlo.
Je tu moc ostrý světlo. Potřebuju stín.
Tohle není Kmotr. Poslední pokus.
Už jenom poslední pokus, Jonathane!
Srát na školu, srát na systém!
Srát na poslušnost.
Srát na všechno a všechny, co nám brání být spolu,
protože tohle je náš rok.
Pokyne kapele, která začne hrát „At Last“ od Etty James.
Než se Joyce stihne vzpamatovat, klečí před ní.
- Panebože. - Ty kráso.
Drží skromný, ale krásný zásnubní prsten.
- Ty kráso! - Ty vole.
Joyce Byersová...
Joyce Byersová.
Chtěla bys strávit zbytek života
se starým, utahaným, paličatým, mrzutým magorem,
který tě hrozně moc miluje?
- Do očí se jí nahrnou slzy, kývne. - Bože.
Ano, chci.
Hopper se postaví a natáhne ruku. Mike a Kayová v panice hledají v MAC-Z El.
My se přesouváme na stanici.
Kouzlo neviditelnosti.
Dveře se otevřou samy od sebe. Je to duch? Ne, je to Jedenáctka.
Všichni brečí, ale atmosféru naruší Karen,
která rozrazí dveře do sklepa a zařve...
- Ježíši! - Karen!
Co tady děláte? Vystydnou vám lasagne.
Mike sleduje Holly a její kamarády ze schodiště.
Sklep se zalije jejich smíchem a škádlením.
Jsou jako on a jeho kamarádi před tolika lety.
Posmutnělý Mike vzpomíná na své dětství.
Pak jeho smutný výraz vystřídá úsměv.
Odejde
a zavře dveře do sklepa.
Konec seriálu.
Super.
Díky.
Ty jo.
Tak teď to ještě natočit.
Psaní poslední scény nám přineslo velkou katarzi.
I když to bylo těžký.
Napsat poslední řádky, které naše postavy kdy pronesou.
Ale nejvíc si pamatuju, jak jsme napsali „konec seriálu“.
To nás dostalo nejvíc.
Psali jsme to, zatímco jsme už točili.
Proč? To ne.
EXT. RUDÁ POUŠŤ
Jsme hrdí na to, že za těch devět let
jsme ve vyprávění nikdy neustrnuli.
Divákům se líbí, jak je náš pořad autentický.
I proto vlastně vůbec vznikl.
Snažíme se naslouchat intuici. A když nám to přijde správný, pokračujeme.
Mým vzorem jsou umělci,
kteří jsou věrni především sami sobě.
EXT. PROPAST
Co to je?
Jenom harampádí.
Náš pořad je jedinečný.
Dostali jsme příležitost
postavit neuvěřitelné množství velmi kvalitních kulis.
To se dneska jen tak nevidí.
Většinou vás tvůrci nechají postavit jen část
a zbytek se dodělá v počítači.
Ale dvojčata chtěla mít fyzické kulisy.
Musíme od kluků zjistit,
kam povede ta modrá a jak má být dlouhá.
- Jo. - Je tam...
Je to...
Jo.
Nebude snadný si vymezit, kolik místa potřebujeme.
Přemýšleli jsme...
Protože je to daleko.
Modrý plátno bude mít aspoň 20 metrů.
To samý bude tady a další tamhle.
Jasně, že jsem na to hrdý.
Je to obrovský úspěch,
že se nám to celý nerozpadlo pod rukama.
I když kolikrát mohlo.
Nevím, co budeme dělat potom.
Najednou bude všechno hrozná nuda.
Ahoj.
- Corey, vytáhne previz? - Hele, koukejte.
Natalia jako Ripleyová.
- Jo! - Neměli jsme dost zbraní.
V první řadě jsme trvali na tom, že všechno budeme točit prakticky.
Ale teď tu máme příšeru vysokou jako tři budovy.
A holt bude muset být na počítači.
Ale zároveň jsme herce točili venku,
ne ve studiu.
Čím reálnější efekty jsou,
tím je pro herce snazší dostat se do role.
To ne!
Jo! To je hustý!
Musíme jít.
Občas vám nakreslí výrazy tváře a pohyby. Ale je to jen odhad, co byste udělali.
Nevím, jestli chtějí, abychom se tím řídili.
Pochybuju. Protože my všichni ostatní
tohle řešíme až přímo na místě.
- Připravit. Díky. - Dobrý. Můžeme?
Tři, dva, jedna, akce! Bum!
Bum!
A... bum!
To bylo těsně! Tak jo. Stop!
Poslední byl hrozně rychlej.
Natáčení před modrým plátnem nedopadá úplně nejhůř,
ale snažíme se tomu vyhýbat, jak to jen jde.
Máme s Rossem problém zaměřit záběr,
když točíme s hercem před plátnem.
Vůbec nemám představu, co bude vypadat dobře.
Nicku, mohl bys to...
Až dopadne balvan, mohl bys zatřást kamerou?
- Hotovo? - Dobrý, zkoušíme. A akce!
Řev!
A balvan!
- A... jo, padejte pryč. - Pryč!
- Kudy? - Utečte.
- Kam máme běžet? - Stop.
Zpátky?
Běžíme do záběru, když už jsme ji viděli?
Ne, utíkáme před tím. A to proto, že...
- Mizíte. - Už nás nehoní.
Přesně tak.
- A pak se někdo podívá a uvidí El. - My...? Jasně.
Amesi, kde je ta příšera?
- Utíkají, ne? - Jo.
- Tak kde je? - Koukali sem. A příšera je tam.
To jsem si myslel.
Úkolem týmu digitálních efektů je všem připomínat to,
co herci nevidí, aby s tím počítali.
Vše se pak sjednotí ve finální verzi.
Musí to ale vypadat,
jako by to tam bylo od samého začátku.
A kde je?
Na třech hodinách.
Koukali sem, protože tímhle směrem hodí kámen.
- Zajímavý. - Jo.
Lidi, poslouchejte.
Jsem zmatená.
Už jsme si to vyjasnili. Nebude to tak složitý.
Až poběžíte tímhle směrem...
Tady bude Jedenáctka.
- Dobře. - A příšera tady.
Takže můžete zpomalit.
To dává smysl.
Jdeme na to. Připravit, řev!
- Teď. - Jde po vás! A dopadne kámen!
Ještě jsem si nedal dohromady všechno, co bych chtěl udělat.
Dneska si tu budeme jenom tak hrát,
abychom vymysleli, co bude fungovat.
Třeba nás napadne něco, co dvojčata zaujme.
Mají rádi násilí, tak pokud to bude brutální
a poteče krev, budou spokojený.
- To jo. - Jo.
Máme k tomu dost příležitostí.
- Jo. - To jo.
INT. STROM UTRPENÍ
A pak jde...
Shannon, budeš mi dělat Jedenáctku?
- Použij na Vecnu svoje schopnosti - Dobře.
Bum, odjede dozadu.
Vystřelí na ni liány,
ale ona jim uhne.
Šlo by?
Teď!
Co se zkusit tolik neotočit?
Nech se odtáhnout a pak zaber.
To bylo super.
- Bum! - Jo.
Jdu na to pozpátku.
Mám začátek a pak samotnej konec.
Chybí mi prostředek. Zatím.
Ukaž další.
Tudy prochází kosti.
A celé kulisy budou protkané takovými zuby.
Asi tenhle a tamten...
se mi líbí nejvíc.
Z tohohle úhlu to vypadá parádně.
Až ho natřou žlutým šelakem,
bude jak živej.
Snažím se, aby to vypadalo...
jako maso, ale ne lidské.
Aby to nebyla obří noha.
Pokaždý dělám nějaký nechuťárny.
Tohle ještě není hotový.
Bude to až koncem příštího týdne,
tak budu mít...
Asi tak týden a půl.
Snad se to všechno stihne.
Je to nádhera. Jsem na ně hrdej.
Končí nám jedna úžasná éra.
- Aby to nebyly poslední obří kulisy. - To jo.
- Je to zapomenutý řemeslo. - Doba už je jinde.
Dobré ráno, lidi.
Konečně jsme ve Stromu utrpení.
Je dílem úžasných sochařů,
malířů, uměleckého oddělení, Chrise a jeho týmu.
Odvedli jste úžasnou práci. Jsou to překrásný kulisy.
Kdy jste začínali?
Před čtyřmi měsíci, že jo?
V tý době jsem se zrovna divila, že je to velký jako fotbalový hřiště.
Tehdy jsme s Melissou... možná je to pět měsíců.
Začali jsme to všechno plánovat a chystat.
Byli jste z toho nervózní?
Nejspíš jo. To už si nepamatuju.
- Jo. - Asi jo.
Když se díváte na obrázky,
už máte nějakou představu, jak by se to dalo vytvořit?
Když jsem to viděla já...
Jo, přesně.
- Nic takovýho bych nikdy nedokázala. - Bylo to náročný.
Ani by mi nevadilo, kdybych už nic lepšího neudělal.
- Je to parádní. - Díky. To rád slyším.
„Kapitola osmá: Nohama na zemi.“
Vecna se postaví
a znovu se ocitne tváří v tvář Jedenáctce.
El si prohlíží jeho novou, děsivou podobu.
- Hele, kolik... Je to obří, co? - Ty jo.
- To je hustý! - Koukej.
Ty jo!
Mám děsnou radost, že tě takhle vidím první.
- Řekla sis o to? - Ne.
- Jak k tomu došlo? - Polovičního Vecnu neznám.
Asi to byl osud.
- A pak zemětřesení. - Jo.
- Spadne, spadne, spadne. - Doleva.
Doleva, doprava a dolů. A pak přistane příšera.
Nachází se v samém srdci zla. V hrudním koši.
A najednou se pohne.
Museli jsme si pomoct postaru interaktivními světly zvenku,
aby to působilo, že se uvnitř pohybují stíny.
Použili jsme ponuré, rozptýlené sluneční světlo,
jako když jste na Marsu.
A akce!
Doleva!
Doprava!
Doleva!
- Stop! - Klapka!
- Můžeme nahoru? - Jo.
- Všechno zkontrolujeme. - Já můžu.
- Tak zvedáme. - Těším se.
Natočíme i kameru.
To je hustý.
Myslíte, že letošní řada je nejkrvavější?
Nevím, jestli bude krvavější než minulá.
Předtím se lámaly ty kosti. To mi přišlo dost nechutný.
Nebo třeba druhá řada. Bobova smrt byla nejkrvavější.
Tehdy mi máma zavolala a řekla, že tohle už jsme přehnali.
- Jo? - „To už je moc.“
To říkala?
Nepřestala se pak koukat?
Přestala! Ale pouští si denní přehled.
- To je super. - Aspoň oni na to stíhají koukat.
Vaši?
Já. Vždycky zavolám,
jestli to Frankovi jde. A oni: „Jo, je skvělej.“
Neradí, jen třeba řeknou, že něco nevyšlo.
Vždycky mě to zdrtí.
Ale skoro nic neříkají.
Hlídá nás, abychom to udělali dobře.
Tak si to zkusíme. Připravit, akce!
A...
setnutí hlavy a vítězství.
Taneční párty! Dostali jsme Vecnu!
Pojďte twerkovat!
Vecna!
- Jak je? - Čau.
Jdeme točit?
Všichni jsou překvapivě smutný z tvojí smrti.
Mám brečet?
- Měl bych? - Asi ne.
- Slzet budeme my. - My to obrečíme.
- Jo? Myslíš herce? - Jo.
- „Oni mě mají rádi.“ - Plakali teda spíš radostí.
- A úlevou. - Konečně to z nich spadlo.
- Zabij ho. - Zlato.
Není to Jamie.
- Je nechutnej. - Nechci ho seknout.
- To dělat nebudeš. - Dobře.
Nebude tam. Jen si to nacvičíme.
Dialog.
- Už budeš mít padla. - Fakt?
- Zlato! - Jak se máš?
Bože můj.
Tys s ním ještě netočila?
Ne, dneska spolu točíme poprvý.
Připravit, akce!
Nasral jsi špatnou rodinu.
A setne ho.
Stop.
Máme to.
Tím Jamie a Strom utrpení končí. Dobrá práce!
Nebudu nic říkat, uvidíme se ve čtvrtek. Naserte si.
Ve středu. Mám vás rád.
- Taky. - Díky, Jamie.
Jsi hvězda. Bylo to parádní.
Tak se uvidíme ve středu.
- Jamie skončil. - Fakt? Už?
Jo. A všichni se ho ptali, jaký to je.
- Můžeme? - Jo.
Auto zastaví smykem tady.
A než se nadějete, tak do tří vteřin,
se rozletí dveře.
A vojáci na vás namíří bouchačky.
Začnou řvát, ať vylezete. A budou vás tahat ven.
Chci to natočit reálně. Nehrát to.
Tak zatím.
Pošlu vás.
Vlastně musíte počkat, až...
Je to trochu podvod, ale počkejte, až je postaví k vozu.
Jasně.
Připravit. Akce!
Máme hrozně moc herců.
Je to jako obří kočovný cirkus.
Když dorazíte na natáčení
za všemi herci, připadáte si, že je vám zas 14.
To už nám asi zůstane.
Díky dvojčatům jsem si mohl aspoň trochu připadat jako akční hrdina.
Jsem jako malej kluk.
Hraju postavu, kterou bych chtěl být, kdybych se na to díval.
Chudáku, co ti to udělali?
Mně to dělat nebudou.
Ale díky, žes to vzal...
- Vousy to nepřežily. - To se upraví.
Každý může ospravedlnit své chování.
Nemusíte vědět, jestli jste hodný, nebo ne.
Skoro každý padouch si myslí, že to dělá z dobrých důvodů.
- A... akce. - Dufferovi nás berou jako sobě rovné.
Je to úžasný pocit, když vás jako dítě někdo bere vážně.
Všichni už jste nahoře.
Nevím, jestli na to bude dost času.
Naučili mě, jak mluvit s dospělými a vyjádřit svůj názor.
Jak konkretizovat nápady a porozumět postavě.
Zhluboka se nadechneme. Může to vyjít, i nemusí.
Vzájemně se respektujeme.
Celý náš seriál je postavený na důvěře.
A víře, že všechna oddělení budou spolupracovat.
Proto lidi práce na Stranger Things láká.
Všichni si skvěle rozumí, i v zákulisí.
Je to obrovský závazek.
Jste s nimi v práci i mimo ni.
Vidíte jejich lepší i horší chvilky. A to samé platí pro vás.
Dřív pro mě bylo těžké někam zapadnout.
Ale tady mě rádi vidí a mají mě rádi.
Nechávám za sebou i část sama sebe,
ne jenom tuhle roli.
Dala jsem tomu...
polovinu života.
A tím končí natáčení pro naši legendu, Millie Bobby Brown.
Nechci o to přijít.
Dámy a pánové, tím končí natáčení
pro Charlieho, Natalii, Joea a Mayu.
Je s tím spousta práce, když tu nejsme.
Díky vám všem.
PROSINEC 2024
Užij si poslední den.
- Ahoj. - Nazdar.
Dobré ráno. Ještě patnáct hodin pláče.
To jsem chtěla říct. Máme na to celý den.
Ty brečíš už teď?
- Dostal mě Stinky. Pardon. - Bože.
No tak, Stacey.
Pardon.
- Musíš přežít ještě 12 hodin. - Dostal mě Tudor.
Ty bláho.
- Dobrý. - Jak tě Tudor dostal?
- Objal mě a já se rozbrečela. - Ne.
To ne.
Neboj, neobejmu tě.
- Užijte si poslední den. - Ty taky.
Pro všechny to bude velmi emotivní den.
A hlavně pro herce.
Nemůžu tomu uvěřit. Čeká nás poslední den. Tak do práce.
- Začneme zvesela. - Jo.
Uvidíme, jak to za 12 hodin bude. Tudore!
Užij si poslední den.
- Pohoda. - Dobrý?
Jo, pohoda.
Pojďte se ještě vyfotit.
Pojďte sem.
Ještě Ross.
- Jdeme na to. - Jo.
- Nemám nic speciálního... - Co?
Jen chci říct, že vás mám rád.
- Já taky. - Taky.
- Tak dobrý. Do práce. - Fajn.
- Sadie mě dostane. - A jéje.
Jdeme na to.
Připravit a akce.
No tak.
Znamená to, že odkládáš...
Tohle už je možná moc... to je fuk.
Loučíš se s dětstvím.
Chceš se rozloučit.
Dej si načas. Ne, že to tam mrskneš.
Má to velkou váhu. Loučíš se s jednou životní etapou.
Zasuneš knížku a my se pomalu vzdálíme. A pak tě zabereme, jak koukáš na schody.
- Až se otočíš. - Tak jo, super.
Jedeme.
Tak jo.
Stop.
Ještě to zkoukneme.
POSLEDNÍ BRO ZÓNA? DÍKY! MATT + ROSS
- Bylo to skvělý. - Jo.
Tak jo.
To byl poslední záběr pro Sadie, Caleba, Gatena, Noaha a Finna.
Je mi jasný, že se něco chystá.
Jen jsem chtěl říct...
Když seriál začínal, bylo mi 12.
A byli jsme u toho spolu.
Asi to bude znít smutně,
ale jako malý jsem neměl moc kamarádů.
A když jsem poprvé mluvil s Dufferovými,
přišlo mi, že mám kamarády.
A teď jich mám hrozně moc.
Herci...
Diváci mají seriál rádi hlavně díky vám. Zamilovali si vás.
Díky, že jste do příběhu dali kus sebe.
Díky za všechen smích a slzy...
Mám to přečíst já?
Díky, že jste nám byli sourozenci, který jsme nikdy neměli.
Jste naše rodina. Máme vás rádi.
Je tolik lidí, kterým musíme poděkovat.
A můžu bez nadsázky říct, že s lepším týmem jsme nepracovali.
Každý den z vás sálala láska a nadšení.
Na začátku jsme netušili, co vlastně děláme.
A učili se od štábu.
Našli jsme si spoustu přátel.
Dneska je den 237.
Máme celkem 6 725 scén.
Dohromady to vydá na 630 hodin záběrů.
Pro vás nerdy to je petabajt dat, což je 1 000 terabajtů.
Ale aby bylo jasno, jenom u hlavního štábu, tak nikdo neví...
Můžeme? Tak jo. A tímto natáčení Stranger Things končí.
Všechny nás překvapilo, jak moc nás to loučení dojalo.
Připadali jsme si jako Mike v posledním záběru.
Je těžké něco nechat za sebou.
Ale musíte to udělat.
Musíte jít dál.
Všichni jsme se shodli, že je třeba za tím udělat tlustou čáru.
Uzavřít příběhy postav a celé tohle období našich životů opustit.
Za posledních deset let jsme zažili spoustu dobrého i špatného.
Byl to chaos, ale našli jsme si přátele,
kteří nám zůstanou už napořád.
Bylo to neopakovatelné dobrodružství.
POSLEDNÍ DOBRODRUŽSTVÍ: JAK VZNIKALY STRANGER THINGS 5
- Řekněte Stranger Things! - Stranger Things!
Překlad titulků: Anna Farrow