Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Felvétel. Jó.
A legcsodálatosabb abban a világban, amit Nick
a filmjein, a könyvein és a dalaiban teremtett meg,
az az, hogy tele van lenyűgöző, isteni karakterekkel.
Jó lesz így?
Nézd!
És szánalmas áldozatokkal.
Kegyetlen gonosztevőkkel, az emberiség legrosszabb oldalával.
Nick világában mindig vannak szereplők,
emberek, dalok, és ahogy szembenéz az ismeretlennel.
Rendkívül mély világokat idéz meg.
Mindig erőteljes, intenzív érzelmi töltete van.
Érezni azt a hihetetlen felelősséget,
amit átél írás közben.
Foglalkoztatják a szavak.
TAPOSÓ - TÁNTORGÓ - TŰHEGYES
Néha tíz év múlva felhívom,
hogy megmondjam neki: „Milyen gyönyörű ez a dal!”
Mire ő: „Persze.”
Mindig is költő volt.
A kreativitása, az intelligenciája…
Nincs benne félelem.
A dalszerzés számára olyan, mint egy misztikus erő.
Nagy hatással volt arra, ahogy én viszonyulok a munkámhoz.
Nick folyton azt kérdezi:
„Mi lenne, ha? És így milyen?
Ezzel mit kezdünk? Mi a szerelem?”
Szerintem az emberi lélek után kutat.
Nick tudni akarja, miért van itt.
Ez nem sok embert foglalkoztat.
A zenéről akartam kérdezni.
Mindig is sok archetípus és mitikus figura volt a zenéjében.
Számomra ez a természetes nyelvezet.
Mesélő vagyok.
A dalok szereplőire
nem irodalmi találmányként, hanem a saját részeimként tekintek.
Nagyon érdekes, ahogy Nick művészete fejlődött.
FILMKÉSZÍTŐ
Mindig különféle karakterekről írt dalokat.
Dalokat, történeteket.
És a dalok elkezdtek bizonyos archetípusokat felvenni.
Nick nagyon jó abban,
hogy mozgásba hozza a karaktereket.
TÁRSSZERZŐ
Nem törvényen kívüliek vagyunk, nem angyalok,
sem szentek, sem ördögök, sem istenek.
Ezt mind magunkban hordozzuk.
KEGYETLEN DRÁMA
De amit együttesen mutatnak nekünk,
az sokkal fontosabb, mint amit egyénileg.
Az archetípus olyan jellemkészlet, amit univerzálisan felismerünk.
Olyanok, mint egy térkép, ami megmutatja, merre kell mennünk.
ÍRÓ
Ezek vezetnek minket.
A hős útja, Jung, Freud, akármi,
a buddhisták nézetei és az ősi kínai mítoszok.
MŰVÉSZ ÉS BARÁT
Gyakran felteszem a kérdést: „Mit kezdünk a sötétséggel?
Hogy dolgozzuk fel?”
I. A TÖRVÉNYEN KÍVÜLI
Ez a szobám.
A pisztolyom.
Nicket nagyon érdekelte a törvényen kívüli alakja,
az ótestamentumi világ,
a társadalmi normák,
hogy mi számít elfogadhatónak, és mi nem.
A törvényen kívüli megkérdőjelezi mindezt.
Miről szoktál álmodni?
Bűnökről.
A bűnről álmodom.
„Cigarettát dug a szájába,
meggyújtja, és füstöt fúj a tükörképére.
Majd észreveszi, hogy mögötte
az árnyékok elmosódnak, véreznek, átalakulnak.
Egyre nagyobbak, és személyiséget öltenek,
amit nem társítanánk hozzájuk,
és mintha a szellemvilágból nyúlnának felé.
Bunnyban váratlan érzés támad: meg fog halni.”
Bunny Munro olyan ötletből született, amit már régóta formálgattam magamban
FILMKÉSZÍTŐ
egy totális roncsról.
Nick ezt az ötletet vette át, és regényt írt belőle.
NICK CAVE BUNNY MUNRO HALÁLA
Bunny Munro nagyon összetett karakter.
FORGATÓKÖNYVÍRÓ
Vonzó, vicces és végtelenül karizmatikus.
Ugyanakkor visszataszító, figyelmetlen, könnyelmű
és alapjában véve sérült.
Tippeljen, hogy hívnak!
BUNNY MUNRO HALÁLA SKY TV, 2025
Bunny.
-Bunny? -Bunny.
Szerintem részben azért is olyan alattomos,
mert nagyon jól bánik a nőkkel. Megadja nekik, amire vágynak,
RENDEZŐ
egy pontig legalábbis, aztán lelép.
Bunny is törvényen kívüli, mert olyan erkölcsi kereten kívül él,
amit mind elfogadtunk irányadónak az életünkben.
De ő magasról tesz az egészre.
Szerintem az antihősökben az a jó,
hogy engedélyt adnak nekünk
a szabályszegésre anélkül, hogy valóban szabályt sértenénk.
Nick szeret olyan banditákról és törvényen kívüliekről írni,
akik valójában összetett figurák.
DIVATTERVEZŐ
És ezért rendkívül érdekesek.
Kialakul bennünk egyfajta kötődés ehhez a desperadóhoz.
Belevaló figurák, nem?
Szeretjük a törvényen kívülieket.
Fiatalabb korunkban erősen hatottak ránk.
Magukkal ragadtak ezek a figurák.
Ned Kelly olyan törvényen kívüli volt, aki hatással volt a képzeletünkre.
Nick az ő országában nőtt fel.
Tetten érhető a kapcsolat
azokhoz a drámai eseményekhez, amik akkor történtek Melbourne-ben,
amikor Nick gyerek volt.
A melbourne-i rendőrség továbbra sem tudja,
ki és miért robbantotta fel a rendőr-főkapitányságot.
Ugyanakkor a világ egy szélsőséges részén élünk.
Mintha egy másik bolygó lenne.
Ahol hívatlan vendégek vagyunk.
Számomra mindig rendkívül fontos volt,
hogy ausztrál előadóként lássanak.
Ez a lényem része.
A védjegyem.
És a Bad Seeds egy ausztrál zenekar.
Nick nem is lehetne más, mint ausztrál.
Az ausztrál művészet java, gondoljunk csak Barry Humphriesre,
költői természetű.
Van benne játékosság, egyfajta szentség,
ugyanakkor profanitás is.
Nemrég még azt hitték rólunk,
hogy itt csak csiszolatlan gyémántok élnek.
Pedig több kultúra van Ausztráliában, mint egy penicillinüzemben.
Az ausztrál erkölcs a bűnözők erkölcse.
A suliban tanított szabályok nagyon hasonlítanak a börtönszabályokra.
Itt jónak kellett lenned, különben szétszedett a közönség.
A Birthday Party és a korai Bad Seeds lázadó zene volt.
A provokáció volt a cél.
Ha elmentél egy koncertjükre, azt érezted,
bármi megtörténhet. Kitörhet az erőszak.
Készek lettek volna meghalni is a színpadon.
Nick mindig is mitikus figura volt. Olyasmi, mint Jézus.
Melbourne gonosz Jézusa.
Egy dílernél találkoztam Nickkel.
Én még ártatlan magániskolás srác voltam,
épp az első heroinfüggőségemen dolgoztam.
Bementem, és ott ült a sötétség hercege.
Egy dokumentumfilmet nézett földigilisztákról.
Megkérdeztem, mit néz.
Mire megfordult, és rám vicsorgott.
Nekem bizonyos drogoknál… Nem is maga az anyag volt a lényeg.
Inkább a vele járó kaotikus életforma,
és a fura, csodálatos emberek,
akiket megismersz általa.
Ez a meghatározó tapasztalat rengeteg alapanyagot ad
a karakterekhez, akiket később megírsz.
A kreativitás motorja
gyakran a fiatalság gátlástalansága.
Melbourne-ben ők tényleg törvényen kívüliek voltak,
PRODUCER
aztán Londonba jöttek.
De London nem volt elég, így Berlinbe mentek.
Berlin a 80-as években ideális terep volt Nick számára.
Törvényen kívüli hely volt.
Ha nem lőttél le senkit,
kábé bármit megtehettél.
Bármi megtörténhetett.
Rengeteg kreatív ember jött Berlinbe.
Bowie és Iggy Pop sem véletlenül költözött ide.
És szerintem ugyanaz vonzotta Nick Cave-et is Berlinbe.
Azért mentünk oda, mert ott mindig
olyan emberekkel találkoztunk,
NICK CAVE HANGJA
akik nyitottan álltak a zenéhez
és a művészethez általában.
Őket az alkotás öröme érdekli,
ami borzasztóan nagyképűnek hangzik,
de ettől még igaz.
MICK HARVEY HANGJA
Meglehetősen dekadens életet folytatnak.
Éjjelente fenn vannak, isznak, drogoznak.
Még egy dal, aztán vége.
BERLIN FELETT AZ ÉG, 1987
De nem fogok egy lányról mesélni nektek.
Egy lányról szeretnék mesélni.
Nick volt Berlin királya.
Mikor a Berlin felett az égen dolgoztam,
feloszlatta a The Birthday Partyt.
És megalakította a Bad Seedset.
A Bad Seeds mindig is…
Kívülállóként nézve rendkívül erőteljesnek tűnt.
Elképesztően néztek ki, egyediek voltak.
A Bad Seeds olyan volt, mint egy csapat őrült kalóz.
Ritka az a hely, ahol a művészet és a cselekvés,
a vágyakozás és a veszély, a szerelem egyszerre vannak jelen.
Nick rendkívül dinamikus egyéniségeket hozott össze.
Blixa Bargeld például az Einstürzende Neubautenből érkezett.
Teljesen egyedi volt, és elképesztően kreatív.
Mick Harvey pedig afféle horgonyként funkcionált,
ő tartotta egyben az egészet.
A dinamika közte és a tagok között teljesen egyedülálló,
más előadókkal sosem tapasztaltam ilyet.
A legtöbb banda dalt ír, demót csinál, és megmutatja egy producernek.
A producer inspirálódik, és bemennek a próbaterembe,
majd kidolgozzák a különböző hangszereléseket.
Itt nem így van.
Nick leül a zongorához, és elkezdi:
„Szóval ez a dal ilyen.”
Itt jön egy másik rész, ami így szól.
Aztán megáll, és nem tudom, mi jön utána.
Na, készen vagytok?”
Felvehetjük?
-Igen. -Rendben.
Egy, két, há'.
Az időnyomás 100%-ban abból fakad,
hogy elképesztően türelmetlen.
Ő a legtürelmetlenebb ember, akivel valaha együtt dolgoztam.
Sosem tudni, mire készül.
BAD SEED, 1985 ÓTA
És ez benne az izgalmas, ettől lesz érdekes.
És amikor megérkeznek az első felvételek,
az első dalszövegek, satöbbi, akkor indul el a folyamat.
Olyan emberekkel vette körül magát, akik rendkívül fantáziadúsak,
és gyönyörű zenei esztétikájuk van,
ugyanakkor képesek követni őt, és ez bevált neki.
Én Nick Cave vagyok, ez pedig a Bad Seeds.
A korai zenéjében több volt az archetípus.
Ezek a vad figurák elképesztően összetettek voltak,
például homoszexuálisok vagy hasonló,
és mindig sokkal több volt bennük, mint ami elsőre látszott.
Ugyanakkor fenyegető alakok voltak.
Mind magukban hordoztak egyfajta pusztító erőt.
The Mercy Seat.
„Azzal kezdődött, hogy elhurcoltak és a halálsorra tettek,
holott szinte teljesen ártatlan vagyok.
Nem félek a haláltól.
Felmelegedtem és megborzongtam a körülöttem lévő tárgyaktól.
Egy csorba csésze, egy felmosó és Jézus arca a levesemben.”
A „Jézus arca a levesemben” egy klasszikus Nick Cave sor,
mert benne van a transzcendens és a hétköznapi is.
„Kárhozott keréken gördül az étel”, ez…
Azt hiszem, ezt megtanultam tőle…
hogy a misztikus és a hétköznapi
egy sorba szedve gyönyörű lehet.
A The Mercy Seat volt az első igazán monumentális dala.
Olyasmiből merített, ami egy régebbi hagyományból ered,
Johnny Cash, John Lee Hooker világából,
ahol egy szerepbe bújt.
A The Mercy Seatben
egy halálsoron lévő ember hangján énekel.
A villamosszéket „az irgalom székének” nevezi,
majd a dal egyre gyorsabb lesz, egyre mániákusabb és vadabb.
Egy örvénylő, sűrű rémületmassza,
ami végül ebbe az érzésbe torkollik: „Most találkozol a teremtőddel.”
KÖZREMŰKÖDŐ, RADIOHEAD
Egyszerűen fantasztikus színházi mű.
Az utolsó sor pedig elutasító, a vallomásról szóló rész.
„Vár az irgalom széke, miközben a fejem szörnyen éget.
És valahol vágyom rá, hogy vége legyen az egész méricskélésnek,
a 'szemet szemért, fogat fogért' elvnek.
És bár igazat mondtam, de félek, hogy hazudtam.”
Szinte örömteli, hogy ennyire sötét a szöveg.
Ez annyira jellemző rá.
Az emberi psziché mélységeit kutatja.
Olyan dolgokat, amiket félünk bevallani,
mert iszonyatos szembenézni velük.
Pedig mindenkiben ott vannak.
Mindenkiben van egy hang,
amely kívül áll azon, akinek a halandó életben látszik.
A tudatalattink a legnagyobb ajándékunk.
Ez a kapcsolatunk a világ nagyobb erőivel.
A különböző dimenziókkal, a kozmikus erőkkel,
amiket nem igazán értünk.
És ha a tudatalatti munkál a művészetben,
akkor pont ide jutunk el.
II. AZ ÁRNYÉK
Mindenkinek van árnyéka.
Hajlamosak vagyunk elfojtani és eltemetni,
ezért más módokon tör felszínre.
FILMKÉSZÍTŐ
Felgyülemlik, és végül kiárad.
Az árnyékvilágunk szinte határtalan.
Szerintem nagyon is egészséges dolog
kényszeríteni magunkat a szembenézésre, hogy a teljes képet lássuk.
Az időnk nagy részét azzal töltjük,
hogy elnyomjuk azt az oldalunkat, amivel nem akarunk szembenézni.
Én viszont egészségesnek,
sőt, gyógyító hatásúnak tartom
a szembesülést az árnyékunkkal.
Sok kritika érte
az általam megírt figurákat, mondván, hogy mind én vagyok.
És igazuk van.
Stagger Lee egyre szélsőségesebb dolgokat tett.
FILMKÉSZÍTŐ
Egyre provokatívabb lett. Hogy is mondják?
Átlépte a határt. Érti?
Emlékszem, amikor először láttam tőlük a Stagger Leet,
ami egy régi, tradicionális dal.
Amikor jött az a sor, hogy „50 puncin is átmásznék,
csak hogy elérjem egy kövér srác seggét,”
szinte tapintható volt a döbbenet.
Sokkolta a közönséget.
Mintha 50 000 embert egyszerre vágtak volna pofon.
Van készülőben pár érdekes projekt,
egy album szerelmi gyilkosságokról.
Ez egy nagyon erős műfaja a dalszövegírásnak, nem?
Igen, különösen a bluesban és a countryzenében.
De számomra csak ürügy, hogy erőszakos szövegeket írjak.
A Murder Ballads kicsinált engem.
A lelkem mélyéig megrázott.
Megérintett bennem valami szörnyen félelmeteset.
Hetekig rémálmaim voltak. Reszketve keltem fel, pánikoltam.
Érti? Mert ez az album az emberiség
olyan részéről szól, ami rettenetes.
Rengeteg embernek lejátszottam.
Mondom: „Ezt hallanotok kell.” De nem akarták.
Nem akarták hallani. Nem akarták beismerni.
Érted? Mert ez egy tükör.
A művészetnek célja van.
Nem pusztán szórakoztatás.
Azért van, hogy fejlődjünk, és megértsük, mit jelent élni.
Mind sokkal sötétebbek vagyunk, mint szeretnénk.
Mire eljutottunk Bunny Munróig,
Nick már megállapodott Brightonban.
A nagy szerelmével élt együtt.
A felesége terhes volt, ikreket várt.
Ikreik születtek.
Egy új fejezet kezdődött.
A Bunny Munro halála Nick lázas rémálma arról,
mennyire el tudná cseszni a saját házasságát.
Egyfajta önostorozó, mazochista horrortörténet arról,
milyen gonosz is lehetne.
„Homályosan, egy rövid pillanatra
felismeri azokat a furcsa képzelgéseket és jelenéseket,
amelyekkel a saját gyászának szellemei révén találkozott,
és rádöbbent, hogy ezek sodorták az őrületbe.”
A magunk köré épített mítosz megteremtésében
az az érdekes kérdés, hogy hol mosódik el a határ?
Önmagad vagy, vagy a mítosz vagy valójában?
A legtöbb közös fotózásunk után mindig azt mondtam: „Soha többé.
Soha többé nem fogom lefotózni Nicket.”
Mert gyötrelmes volt.
Túl messzire mentem?
Ha valakit ilyen jól ismerünk, nem akarjuk felbosszantani.
A haja nagyon fontos volt neki.
Emlékszem, órákig dolgozott rajta.
Mondtam is neki, hogy még soha nem csináltam
rossz fotót róla.
Teljesen átadta magát a folyamatnak.
Ez a híres Nick Cave kék parókában.
Sosem kérdőjelezte meg, hogy beöltöztetem.
Imádta a testre simuló ruhákat,
nagyon tetszett neki.
Minden olyan poros.
Istenem!
Jó. Szóval ezt viselte…
Igen, ezt viselte.
És persze a szokásos perverz módon
kivágtam a mellbimbóknál, bár ez nem látszik a fotón.
De így volt.
Aztán rúzst kentem rá.
Azt akarta, hogy feltérképezetlen területen legyen,
nem szadomazo vagy valami más fétis.
Nem voltak korlátok.
Nickben megvan a képesség a fejlődésre, átalakulásra.
Ő ilyen. Sosem tétlen.
Van benne egyfajta nyugtalanság.
Mint a zarándokok,
a kalandorok, akik új világokat akarnak felfedezni.
Ő is ilyen.
III. A ZARÁNDOK
A zarándok az, aki emberi formában kénytelen
nekivágni a világnak,
minden komplexitásával és az emberi lét törékenységével együtt.
Imádom ezt a szót, „zarándok”.
Nicknek küldetése van.
Szerintem az emberi lélek után kutat.
Nick tudni akarja, miért van itt.
Ez nem sok embert foglalkoztat.
A zarándok útja egyszerre vezet ismert és ismeretlen felé.
CANTERBURY ÉRSEK
Tartunk, nem csak bolyongunk.
Utunk során emberekkel találkozunk, beszélgetéseket folytatunk.
Ezek néha visszatartanak, néha előrevisznek.
Egy nap Nick úgy döntött, hogy akar egy duettet Kylie-val.
Ő popsztár volt,
és mindenki meghökkent: „Mi a franc ez?”
De Nick ilyen volt.
Óriási vitát váltott ki Kylie menedzserei között.
NICK CAVE HANGJA
Ezzel a gesztussal a férfi drogfüggők világába lépett,
de vállalta, hogy elénekelje ezt a dalt.
Rendkívüli bátorságot tanúsított ezzel.
Nick hisz az ismeretlenben
és abban, hogy kapcsolatba léphetünk vele.
Keresi az olyan helyzeteket,
ahol nem teljesen tudja, mit csinál.
Az együttműködés is ilyen, mert ott olyan elemmel dolgozunk,
amit nem irányíthatunk: egy másik emberrel.
SÖTÉTSÉG
Nick végül letette a drogokat.
Nem élt velük többé, és a kreativitása szárnyalni kezdett.
Mint sok függő, ő is aggódott, hogy a drogok nélkül
ki tud-e majd teljesedni a a kreativitása.
Én pedig minden erőmmel próbáltam meggyőzni,
hogy ez csak trükk és tévhit, amibe sok művész beleesik.
Szerintem azok az emberek, akikkel együtt dolgozott,
mind megváltoztak,
ahogy az együttműködés természete is.
Más Warrennel együtt dolgozni,
mert ott leülnek és együtt alkotnak.
Együtt szereznek zenét.
Míg ugyanez Nick és Blixa esetében
teljesen máshogy zajlott.
Ha nem változol, stagnálsz.
Jó lesz ez így?
Kilencvennyolc százalékban.
BAD SEED, 1997 ÓTA
Imádok a fickóval dolgozni, érti?
Nem igazán figyelem, mit csinál…
Ez a maguk dolga, vagy a rohadt újságíróké, vagy akárkiké.
Van egy improvizatív elem is Warren és Nick munkájában,
szemben a Bad Seeds korai napjaival.
Mire eljutottak a Push the Sky Awayhez,
az első jel a változásra,
hogy Nick elképzelése változott.
Nick egyszer felhívott, azt mondta: „Új lemezbe kezdünk.
Van kedved Brightonba jönni?”
Az első napon, amikor munkához láttunk, bejöttek, Nick leült az asztalához,
mellette a zongorájával,
TÁRSSZERZŐ
Warren pedig a földön,
körülötte szintik, pedálok és mindenféle fura holmik.
Elkezdtek zenélni mindennel, ami a kezükbe akadt.
Ez volt a legbizarrabb…
Káosz.
Zengő káosz.
Kerülnünk kellett egymás tekintetét,
nehogy elnevessük magunkat, Azt gondoltuk: „Ez rémes.
Mit művelnek?”
Azt kérik, hogy írjak le egy folyamatot,
amit sosem próbáltam elemezni,
és lehet, hogy babonás vagyok,
de mindig úgy éreztem,
hogy ami misztikus benne,
annak úgy is kell maradnia.
Öt-hat óra ütemes püfölés után
csak arra tudsz gondolni: „Ez a kreativitás halála.”
Aztán megjelenik valami.
Warren nem tudja, hová tart, és nem is érdekli.
Az alkotás folyamatában fedezed fel, mit is csinálsz.
Csak jammelgetsz.
És ilyenkor maga a dal lep meg téged.
Kiszabadul abból, amit tennie kéne,
abból, amit már ismersz,
és olyasmivé válik, ami önmagában is megállja a helyét.
Engem csak az az eufória érdekel,
a pillanat, amikor éppen széthasad az atom.
A Higgs Boson Blues, egyértelműen egy utazás,
de meglehetősen hallucinációs.
Isten létezést kutatja,
és van benne a fickó, aki Genf felé vezet,
mert nem tetszik neki, hogy atomokkal kísérleteznek,
és ha rosszul sül el, az azt jelenti, hogy Isten nem létezik.
Számomra ez a mögöttes fenyegetés.
De nincs így kimondva.
A benne lévő utazás azt vizsgálja,
mi történik a világ
spirituális, fizikai és atomi állapotával.
Olyan emberek ők, mint Carl Sagan vagy Carlo Rovelli.
Felfedezők.
Azt vizsgálják, hogy mit jelent embernek lenni.
Amikor a Push the Sky Away elkészült,
nem éreztem, hogy vége.
Inkább úgy tűnt, ez valaminek a kezdete,
egy új kalandé.
Emlékszem, Nickkel beszélgettünk erről…
Olyan volt, mint egy ígéret, mint egy jelzés.
Mintha egy ígéretet dobtak volna elénk.
A zarándok arra emlékeztet, hogy maradjunk a földön,
még a transzcendens erővel együtt is kötődjünk a Földhöz,
és az itt élő emberekhez,
mert az emberi kapcsolat ugyanannyira fontos,
mint az isteni.
Egy utazás során az időjárás néha jó,
néha rossz.
Néha valódi zarándoklatnak érezzük.
Máskor egy kifejezetten nehéz küzdelemnek.
Igyekszünk a legjobban reagálni arra, ami utunk során ér minket,
a próbatételekre, frusztrációra, társakra, támogatásra.
Menet közben tanulunk, és megtanulunk megbirkózni
az üres időszakokkal is, a holtpontokkal
az utunkon.
Ez egy érzékeny, de fontos kérdés lesz.
Hogyan hatott Nickre tinédzser fiának tragikus halála,
nemcsak emberként, hanem művészként is?
Borzalmas volt, komolyan.
Rettenetes volt.
Szörnyű.
És hihetetlen.
Emlékszem, épp Svájcban voltam.
Sosem hallottam még ekkora szörnyűséget.
Nem voltak szavaim.
És sosem felejtettem el.
Az életem nagy részében tulajdonképpen…
a saját zsenialitásom bűvöletében éltem.
Volt egy irodám, amibe beülhettem,
és minden nap írtam.
A többi esemény az életemben mellékes volt…
Sőt, sokszor zavaró,
mert benne voltam
ebben a nagy műben, érted…
És aztán teljesen összeomlott az egész.
Ráébredtem, milyen tévedésben éltem,
milyen szégyenletesen öncélú önkényeztetés volt mindez.
És… megváltoztak a prioritásaim.
Még mindig rengeteget dolgozom.
Még mindig turnézom.
Még mindig felidegesítek másokat, mert épp új lemezt csinálok,
vagy depressziós vagyok, mert nem tudok írni.
Szóval ezek továbbra is megvannak. De…
az az elképzelés, hogy a művészet mindent felülír,
rám már nem érvényes.
Apa vagyok, férj vagyok, és része vagyok a világnak.
Ezek sokkal fontosabbak számomra,
mint az, hogy művész legyek.
Az efféle gyász az őrület egy formája.
Nagyon közel visz, hogy teljesen összeomolj.
Mindenkit ér fájdalom és a veszteség.
Mind ismerjük az örömöt és az eufóriát is.
Ezek folyamatosan küzdenek bennünk,
és szerintem éppen ebben tudnak az igazán nagy dolgok megszületni.
Neki akkor csak túl kellett élnie.
IV. AZ ISTENI GYERMEK
Mintha összeütköztek volna a világok:
az alkotói világa és a magánélete.
A gyerekek Nick munkáiban, főleg a Bunny Munróban,
a remény és a lehetőség szimbólumai,
FORGATÓKÖNYVÍRÓ
még tiszták,
és elképesztően bölcsek is.
Ha képesek vagyunk szűrők nélkül nézni a világot,
az ő szemükön keresztül láthatunk,
és más képet kapunk.
Nickben még mindig erősen él a belső gyermek.
Mindig értett a gyerekekhez,
mert imádta a bennük lévő szabadságot
és anarchiát.
Szerette a gyerekek csibészségét,
és amikor kérdőre vonják a felnőtteket.
Az egyik legjobb dolog a gyerekekben,
hogy szembesítenek a hülyeségeinkkel.
Van egy dala, az O Children, ami afféle himnusz
az olyan gyerekekhez, akiket a felnőttek magukra hagytak.
Nekem ez a történetmesélés.
Nem csupán a narratíva.
ÍRÓ
Hanem az érzelmek feltérképezése
és a témák, amikben el lehet merülni.
És neki sikerült ezt dalban megvalósítania.
Ámulattal csodáltam ezt a művészetet, ezt a nagyságot.
Ahogy most is.
Olyan tragédiával kellett szembenéznie, olyan fájdalommal és kínnal,
hogy elképzelni sem tudom, min ment keresztül.
És hogy fel tudott állni ebből,
és eljutott oda, hogy a fia emlékének,
a művészetének él, szembenézett a fájdalmával,
elbírja, kezeli, feldolgozza.
Ki képes erre? Kurvára kevesen.
A Ghosteen azért különleges, mert rendkívüli fájdalom szülte.
Egy személyes katasztrófa.
Akkoriban én is LA-ben laktam Nickkel.
Először akkor hallottam a Ghosteent,
amikor a számítógépénél ült, és zenerészleteket játszott le,
és közben ráénekelt a konyhájában.
Aztán kimentem oda, ahol felvették a lemezt,
egy malibui helyre.
Az az album nagyon elszigetelt élmény volt.
Felállítottuk a cuccokat, csináltuk a…
ráénekléseket, satöbbi, aztán lefeküdtünk aludni.
Aludtam pár órát,
aztán már ott is voltak a keverők, én meg lementem alsónadrágban,
leültem egy padra, és csak hallgattam őket.
Alig akartam elhinni, ami kijött belőle.
A Ghosteen volt az egyetlen album, amikor egy stúdióban azt éreztem,
hogy tényleg van ott valami más is.
Egy másik erő is jelen volt.
Körülvette őket valami.
És ez még egy magamfajta hitetlen is elgondolkodtat.
„Várjunk csak! Mi történt?
Mi lebegett ott?”
Mert az biztos, hogy szellemek lebegtek körülöttük.
Emlékszem, amikor Nick és Warren a Ghosteenen dolgoztak,
azt éreztem, mindjárt felrobban a szívem.
Annyira elementáris volt,
olyan szélsőséges érzelmek jártak át,
ahogy ott voltam a szobában, miközben az egész történt…
lenyűgöző volt.
Bright Horses.
„Fénylő lovak törtek ki a mezőkről.
A szeretet lovai ők, sörényük lángokkal teli.
Megnyílnak a városok e fényben izzó lények előtt.
Mindenki elbújik, és néma csend borul a városra.”
„Nincs hiány zsarnokokból, és nincs hiány bolondokból sem.
És a kis fehér alak, ami a folyosó végén táncol,
csupán egy vágy, amelyet az idő sem tud feloldani.”
Fú.
Hát…
tudod…
amikről ő ír, azok…
gyönyörű, de rémisztő dolgok,
mitológiai jelenetek, amiket nehéz elképzelni,
de olyan élénken írja le őket, hogy látod magad előtt
a lángoló lovakat egy mágikus mezőn vágtázni.
Be akartam fogadni,
hogy együtt rezonáljak azzal, amit Nick csinált,
hogy felvette ezt a lemezt, ami…
az Arthur halála utáni életről szólt.
Része akartam lenni ennek, mert Arthur a keresztfiam volt.
És én soha…
Azt akartam, hogy kitörölhetetlenül bennem éljen,
és soha ne tűnjön el. Ez egy újabb módja volt annak,
hogy bennem maradjon a lenyomata,
hogy megőrizhessem, ameddig csak élek.
Volt bennem egy fiatalos elképzelés,
hogy majd egyszer létrehozok valami igazán jelentőset,
és akkor az lesz a vége. Egy mestermű.
Amikor befejeztük a Ghosteent,
Nick rám nézett, és így szólt: „Basszus, megcsináltuk.”
De én arra gondoltam, hogy talán ez volt az utolsó munkánk.
Mert hogy lehetne túllépni a történteken?
Találsz egy helyet, ahol Arthur létezik,
ahol a szelleme tovább él,
és ahol talán már képes vagy úgy gondolni rá,
hogy nem az égető veszteség fájdalma uralja az egészet.
Nick megosztotta a gyászát.
Megosztotta a fájdalmát,
és hogy milyen mélyen elért embereket,
hogy érintette meg őket, de másként, mint a rock and roll-lal.
Egzisztenciális szinten hatott rájuk.
A dalai ezután teljesen más minőséget kaptak.
Nem tudom, hol olvastam,
hogy egy tanára megkérdezte tőle,
FÉNYKÉPÉSZ ÉS BARÁT
mi szeretne lenni, ha felnő. Azt válaszolta, guru.
És én ezt nagyon érdekesnek találtam.
V. A PRÓFÉTA
Mit csinálnak a próféták a bibliai történetekben?
CANTERBURY ÉRSEK
Nevén nevezik azt, amit mások nem.
Ami szerintem
a Biblia nagy klasszikus prófétáinál történik,
hogy megszólítanak embereket, és azt mondják:
„Ennek kellene lenned.
Ezt a víziót szánták neked. Mit felejtettél el?”
Mindig is vallásos alkat voltam, már gyerekkoromban is,
csak éppen nem volt rá szükségem.
Aztán kábé két évtizedig drogfüggő voltam,
és nagyon érdekelt ez a világ,
de akkor sem volt rá szükségem.
Azt hiszem, Arthur halála után, ha nem is azonnal,
de… már sok idő telt el azóta,
de ahelyett, hogy haragot éreztem volna iránta,
vagy elutasítottam volna,
lassan egy vallásosabb élet felé fordultam,
ami rendkívül sokat segített,
és ami egy szélesebb perspektívát hozott az életembe.
Egyszer kereszténységről beszélgettünk,
és megkérdeztem: „Hiszel a megváltásban?
Tudod, a keresztény hit alapvető tanában,
hogy újjászületsz.”
Erre azt felelte: „Ez nem érdekel.
Sosem gondolok erre.”
Pedig ez az alapvető tan,
mégsem ez áll a gondolkodásának az előterében.
Az ő felfogása szerint Istenben hinni
a képzelet egy aktusa, érti?
És ő hisz a képzeletben.
Ugyanakkor olyan ember, aki a kételyt a hit részének tekinti.
Ez felelősségteljesebb hozzáállás.
Hívőnek lenni felelősségteljesebb.
Cinikusnak lenni könnyű.
Ő megkérdőjelezi a hitet.
Az utolsó beszélgetésünk…
Nem is tudom, elmondhatom-e,
de arról szólt… Vannak pillanatai,
amikor igazán mélyre megyünk benne, hogy vajon ostobaság-e hinni.
Nevetséges dolog-e a hit?
Ő simán felteszi ezt a kérdést.
De Nick olyan, mintha Isten rajta keresztül dolgozna,
és időnként próbálom is erre emlékeztetni.
Néha mondhatni,
erősen mitologikus nyelven ír.
Mint a Wild Godban is.
Egyszerre…
kaotikus és életadó.
A címe is érdekes.
Wild God.
Ebben Isten nemcsak jóindulatú,
hanem egy kiszámíthatatlan szellem.
Az erő, amivel dolgozik, egyszerűen megdöbbentő.
Elképesztő.
Amikor lejátszotta nekem a Wild Godot,
nem tudtam elhinni.
Mindig arra törekszik, hogy ne ismételje önmagát,
de vannak témák, amik gyakran megjelennek a munkáiban.
Ezeket a dalokat nem terheli a korábbi lemezek súlya.
Inkább olyanok, mint egy új nap,
ami elé nézünk.
Azt a furcsa Miraval Stúdiót soha nem fogom elfelejteni.
BAD SEED, 1985 ÓTA
Egészen különleges volt.
Újra boldogok voltunk. És erősek.
Amikor csatlakoztam a bandához,
feltűnt, hogy Nick milyen jól ismeri a Bibliát.
Szóval nem meglepő, hogy ez valószínűleg már
egész életében így marad.
És ez most pozitív módon mutatkozott meg.
A hangja is kezdett igazán kiteljesedni.
Megtalálta a hangot, amivel az emberiséghez szólhat.
FILMRENDEZŐ
Kaptam egy példányt a Hit, remény és vérontásból.
Seán O’Hagan és Nick beszélgetéseiről szól.
Rendkívül megérintett, és mély benyomást tett rám.
Két dologhoz ragaszkodott, amikor megállapodtunk:
hogy nem fogunk nosztalgiázni a régi időkről.
És hogy nem interjú lesz, hanem beszélgetés.
Seán O’Hagan arra ösztönözte Nicket,
hogy többet mondjon arról, miből táplálkozik, miből merít erőt,
és hogyan kapcsolódik mindez a mély traumákhoz,
helykereséshez, elszakadáshoz és elviselhetetlen veszteséghez,
amin keresztülment.
Nick képes felnőni ehhez a kihíváshoz,
mélyre ásni, gyakran fájdalmasan,
és beszélni arról a döntéséről, hogy…
beenged másokat a traumájába,
és arról, hogy lehet ezzel együtt élni.
Amikor a könyvvel turnéztunk,
sokan azt mondták: „Ez a könyv mindent megváltoztatott.
Úgy érzem, van remény.”
Sokaknak meghalt a gyermekük,
aminél nincs rosszabb.
Sok ilyen történet volt. Nagyon megrendített.
Érdekes, amiről Nick beszél.
Hogy hogyan húzta fel magát régen fellépés előtt.
Célzott rá, hogy nem bírja a közönségét.
Nem igazán kedvelte őket.
Háborúzott velük.
Gyakran gondolok rá, mekkora utat tett meg azóta,
odáig, hogy…
ma már tisztelettel, sőt, szeretettel is fordul
a közönsége felé.
Ez elég bonyolult dolog,
NICK CAVE HANGJA
de az az űr, ami bennem maradt…
Valami értelem áradt az ürességbe,
mindenféle különös módon…
ami lehetővé tette, hogy másképp lássam a világot.
Lehetővé tette, hogy sokkal…
együttérzőbb legyek az emberekkel szemben.
Kevésbé keserű.
Ez a várttal ellentétes reakció volt.
Ahelyett, hogy megkeseredtem volna,
épp az ellenkezője történt.
Sokkal jobban kezdtem kapcsolódni az emberekhez.
Van benne valami prófétaszerű, ha visszatérsz,
és reményről próbálsz beszélni.
A trauma, ami Nicket érte,
szörnyű volt és friss.
Egy gyermek elvesztése.
Az enyém egy másfajta trauma volt.
Amire a feldolgozása során rájöttem,
az volt, hogy már rég meghaltam.
Meghaltam…
csecsemőként, amikor először bántalmaztak.
Meghaltam.
Thomas feladta a művészetet.
De Nick azt mondta: „Ez nem jó ötlet.”
És akkoriban azt hiszem, épp…
a három hónapos depressziós időszakában volt,
próbált dalokat írni,
és kitalálni valamit, ami megihleti.
Azt mondta: „Írok neked egy verset.
És ha kész, te is csinálj nekem valamit.”
Fura cserealkut kötött.
Két nappal később: White Elephant.
„A fehér vadász a teraszán ül
elefántlövő puskájával és a könnyeivel.
Ingyen lelő, ha arra tévedsz.
Egy tüntető térdel egy szobor nyakán.
Az így szól: 'Nem kapok levegőt.'
Mire a tüntető:
'Most már tudod, milyen érzés,' és a tengerbe rúgja.”
Élénken emlékszem, amikor olvastam,
megértettem, hogy ez az ő meghívása az intimitásba.
A dalban lévő erőszak az én bántalmazásom volt.
Fejbe lőttem volna, ha valaki túl közel jön hozzám.
Akkoriban ez volt.
Miután megírta a dalt, elmentem futni.
Óriási tüzek voltak Malibuban, egy vulkanikus pusztasághoz hasonlított.
Láttam egy lila virágot, olyan volt, mint egy bogáncs,
és a reggeli napfényben…
Volt valami ebben a dalban
és a virágban, amitől úgy éreztem, hogy…
NÉVTELEN KÉP, 2020
Úgy éreztem, hogy Nick ez a virág.
Ez volt ő az életemben.
„Mind hazatérünk egy időre.
Közeleg az ideje. Egyre közeleg.
Eljő az égi királyság.
Mind hazatérünk egy időre.
Thomasnak.”
Gyönyörű ajándék.
Tudod?
Megihletett,
és megfestettem…
Megfestettem Az égi királyságot.
LÁTOMÁSFESTMÉNY A TEREMTŐ NAP NICK C-NEK
Az elején minden lehetőséget megragadtam,
hogy elmenjek a Bad Seeds-turnékra.
Aztán amikor csatlakoztam a zenekarhoz,
hirtelen vagy mögötte voltam, vagy balra tőle,
vagy jobbra, vagy a stúdióban.”
Nemrég történt,
hogy a párizsi élő koncert felvételeit kevertem,
és közben néztem róla a filmet,
hogy az elmúlt évtizedekben
először láttam őt újra a közönség szemszögéből.
És könnyekig meghatódtam, ahogy néztem.
Van benne valami, közvetít hozzánk valami egészen mást.
És ezt rohadtul komolyan is gondolja.
Komolyan gondolja.
Hisz az üzenetben.
A zene szellemét közvetíti.
A különböző szintű fókusz, koncentráció, alázat, tisztelet,
ami kavargott a pillanatban… egyszerűen zseniális volt.
Megváltozott a színpadi személyisége.
Sokkal nagylelkűbb lett.
Ahogy a közönség tagjait látja,
ahogy az emberekhez szól, valóban szól,
nem csak előad, valóban kommunikálni akar.
És ez óriási dolog a rock and rollban, mert…
A Rolling Stones nem kommunikál.
Nagyszerű zenekar, de nem kommunikálnak.
Nick viszont igen.
Szerintem most már…
kevésbé „rosszfiú tűz és kén”,
sokkal inkább „Hogyan gyógyítsunk? Hogyan vigyázzunk egymásra?”
Sokkal inkább prédikátor, aki segít,
bár számomra az volt
a tűz és kén korszakában is.
Amikor Nick Cave-et látom fellépni, az…
Azt hiszem, én az istenről alkotott fogalmat
performanszon át értem meg.
És amikor Nicket látom…
Egy pillanatra beárad valami a térbe,
és azt érzem, ez szeretet vagy jelenlét vagy mi
tényleg olyan, mintha a menny áradna be.
A próféta rendelkezik a showman képességével,
bűvész ő,
képes előidézni dolgokat.
A nagy vallásos élmények,
amikről az emberek évszázadokon át beszámoltak,
a kinyilatkoztatás pillanatai, előidézett pillanatok.
Az öröm így nézve extrém.
Forradalmi.
Egyáltalán nem boldogság,
nem egy ostoba, elégedett vigyor.
Az nem Nick Cave stílusa.
Még csak nem is pozitív gondolkodás.
Egyszerűen csak engedni…
hogy az élet bősége… A bőség sem jó szó.
Hogy az élet teljessége
felébredjen.
Szerintem Nick boldog.
És ez furcsa,
mert tíz évvel ezelőtt
elképzelhetetlennek tűnt, hogy valaha is újra boldog legyen.
És biztosra veszem, hogy ha a tíz évvel korábbi énje
találkozna a mostanival, nem állna rá készen.
Érti, amit mondok?
Nagyon köszönöm!
Magyar felirat: Deluxe Media Fordította: Zsámán Jetta