Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Äänittää.
Nickin luomassa maailmassa on upeaa se,
että hänen elokuvansa, kirjansa ja etenkin laulunsa -
ovat täynnä suurenmoisia, kauniita hahmoja.
Näyttääkö se hyvältä?
Katso.
Ja sitten tietysti mitä säälittävimpiä uhreja.
Mitä julmimpia pahantekijöitä ja ihmisten pohjasakkaa.
Nickin maailmassa riittää hahmoja,
ihmisiä, lauluja, hän itse pohtimassa tuntematonta.
Hän luo erittäin syvällisiä maailmoja.
Kaikessa on syvää ja kiihkeää tunnetta.
Hän tuntee suunnatonta vastuuta -
kirjoittaessaan.
Hän aprikoi sanoja.
POLJIN - VÄRISEVÄ - PUREVA
Joskus vuosien päästä -
saatan sanoa hänelle: "Se on kaunis laulu."
Ja hän sanoo "älä ihmeessä".
Hän on ja on aina ollut runoilija.
Hänen luovuutensa ja älykkyytensä.
Pelkoa ei ole.
Siinä on viittaus laulun tekemiseen mystisenä voimana.
Se on vaikuttanut työhöni erittäin paljon.
Nick miettii aina: "Entä jos?
Entä tämä? Mitä tuo on?
Mitä teemme? Entä rakkaus?"
Uskon hänen etsivän ihmisen sielua.
Nick kysyy, miksi hän on täällä.
Monet eivät halua tietää sitä.
Halusin kysyä musiikista.
Musiikissasi on aina ollut arkkityyppejä ja myyttisiä hahmoja.
Tapa tehdä se niin on luontainen kieleni.
Kerron tarinoita.
En ajattele laulujeni hahmoja -
niinkään kirjallisina luomuksina vaan osana minua itseäni.
On kiinnostavaa, miten se on muuttunut vuosien kuluessa.
ELOKUVANTEKIJÄ
Hän teki lauluja hahmoista.
Kirjoitti lauluja ja tarinoita.
Lauluissa alkoi esiintyä eräänlaisia arkkityyppejä.
Nick on erittäin taitava siirrellessään -
sellaisia hahmoja tarinoissaan.
Ihminen ei ole lainsuojaton, enkeli,
pyhimys, paholainen eikä jumala.
Meissä on kaikkia niitä.
Se, mitä ne kaikki näyttävät meille,
on tärkeämpää kuin yksikään hahmoista erikseen.
Arkkityypissä on piirteitä, jotka tunnistetaan yleismaailmallisesti.
Arkkityypit ovat kuin karttoja, joka osoittavat oikean suunnan.
KIRJAILIJA
Ne johdattelevat meitä.
Sankarin matka, Jung, Freud,
buddhalaisuus ja ikivanhat kiinalaiset myytit.
Niissä kysytään yleensä: "Miten pärjään pimeyden kanssa?
Mitä sille tehdään?"
LAINSUOJATON
Minun huoneeni.
Minun aseeni.
Nick oli hyvin kiinnostunut lainsuojattomasta,
Vanhan testamentin tapaisesta maailmasta,
yhteiskunnan normeista -
ja siitä, mikä on hyväksyttävää tai oikeudenmukaista.
Lainsuojaton haastaa sen kaiken.
Mistä näet unta?
Synnin tekemisestä.
Näen unta synneistä.
"Hän sytyttää tupakan -
ja puhaltaa savua kuvajaistaan kohti.
Hän huomaa takanaan varjoja,
jotka alkavat vuotaa verta ja liikehtiä.
Ne näyttävät kehittävän piirteitä,
joita niillä ei ole,
aivan kuin ne saapuisivat henkimaailmasta.
Bunnylla oli aavistus omasta kuolemastaan."
Bunny Munro kehittyi ideasta, jota olin hautonut jo jonkin aikaa...
ELOKUVANTEKIJÄ
...täydellisestä surkimuksesta.
Nick laajensi ideoita ja kirjoitti niistä romaanin.
BUNNY MUNRON KUOLEMA
Bunny Munro on mutkikas mies.
KÄSIKIRJOITTAJA
Hän on seksikäs, hauska ja karismaattinen.
Hän on myös inhottava, tökerö, piittaamaton -
ja ennen kaikkea rikki.
Arvaa nimeni.
BUNNY MUNRON KUOLEMA
Olen Bunny.
-Bunny? -Bunny.
Hänestä tekee salakavalan myös se,
että hän menestyy naisten kanssa. Hän antaa heille kaikkea...
OHJAAJA
...tietyn verran ja häipyy.
Bunny on kuin lainsuojaton, sillä hän elää moraalin -
ja sen hyväksyttyjen puitteiden ulkopuolella.
Hän ei välitä siitä paskaakaan.
Antisankareissa on hienoa se,
että ne suovat meille -
luvan rikkoa rajoja ilman että niitä tarvitsee rikkoa.
Nick kirjoittaa mielellään lainsuojattomista ja roistoista,
jotka ovat hyvin mutkikkaita.
Se on erittäin kiehtovaa.
Luomme suhteen desperadoon.
No, sellaiset jutut ovat siistejä, vai mitä?
Lainsuojattomista pidetään.
Lainsuojaton on nuoremmille erittäin kiehtova hahmo.
Ne hahmot tekevät vaikutuksen.
Ned Kelly oli vaikuttava hahmo meidän mielikuvituksessamme.
Nick varttui Kellyn maisemissa.
Voimme löytää yhteyden -
dramaattisiin asioihin, joita Melbournessa tapahtui -
Nickin lapsuudessa.
Melbournen poliisi ei tiedä -
tekijää eikä syytä päämajansa pommitukselle.
Se on myös hyvin syrjäinen maa.
Se on kuin eri planeetta.
Meitä ei kutsuttu sinne.
Minulle on aina ollut hyvin tärkeää,
että näyn australialaisena.
Se on ollut juttuni aina.
Se on tyylini.
Ja että Bad Seeds on australialainen bändi.
Nick voisi tulla vain Australiasta.
Australian taide parhaimmillaan, kuten Barry Humphriesissa,
on hyvin runollista.
Siinä on leikkisyyttä, pyhyyttä -
ja rienausta.
Meitä pidettiin hetki sitten -
hiomattomina timantteina.
Kykyjä kasvaa enemmän kuin penisilliinitehtaalla Australiassa.
Australialainen moraali on kuin rikollisen moraalia.
Koulussa opitut säännöt muistuttavat vankilan sääntöjä.
Esiintyjän piti olla hyvä, tai yleisö repi kappaleiksi.
The Birthday Party ja aiempi Bad Seeds olivat ärhäköitä bändejä.
Ne halusivat ärsyttää.
Tuntui, että niiden keikoilla -
voi tapahtua mitä vain.
He olivat kuin valmiita kuolemaan lavalla.
Nick on ollut myyttinen hahmo. Kuin Jeesus tai jotain.
Kuin Melbournen paha Jeesus.
Tapasin Nickin diilerin luona.
Olin viaton koulupoika -
hakemassa heroiinia, menin sinne -
ja sohvalla istui pimeyden ruhtinas.
Hän katsoi luontoelokuvaa kastemadoista.
Kysyin, mitä hän katsoi.
Hän kääntyi ja irvisti paljastaen hampaansa.
Tietyt huumeet... Siinä ei ollut kyse niinkään itse huumeesta,
vaan sen elämän kaaoksesta -
ja oudoista, upeista ihmisistä -
sen elämäntavan puitteissa.
Sellainen vahva kokemus synnyttää paljon ideoita,
joiden pohjalta voi sitten luoda hahmoja.
Sellainen luovuuden moottori -
syntyy usein nuoruuden estottomuudesta.
He olivat Melbournen lainsuojattomia -
ja tulivat Lontooseen.
Lontoo ei riittänyt. He lähtivät Berliiniin.
80-luvun Berliini sopi Nickille loistavasti.
Se oli lainsuojaton paikka.
Kunhan ei tappanut ketään,
sai tehdä mitä halusi.
Tapahtui vaikka mitä.
Monet luovat ihmiset tulivat sinne.
Bowie ja Iggy Pop tulivat tänne tietystä syystä.
Luulisin, että Nick Cave saapui Berliiniin samasta syystä.
Kävimme Berliinissä,
koska tutustuimme ihmisiin...
NICK CAVEN ÄÄNI
...jotka olivat avokatseisia musiikin -
ja taiteen suhteen.
He keskittyivät luomisen iloon,
mikä kuulostaa teennäiseltä,
mutta se oli totta.
MICK HARVEYN ÄÄNI
Ihmiset vaikuttivat käyttäytyvän turmeltuneella tavalla.
He valvoivat, juopottelivat, käyttivät huumeita.
Vielä yksi kappale.
BERLIININ TAIVAAN ALLA
En kerro siitä tytöstä.
Kerron eräästä tytöstä.
Nick oli Berliinin kuningas.
Berliinin taivaan alla -elokuvan aikaan -
The Birthday Party oli hajonnut.
Hän oli koonnut Bad Seedsin.
Bad Seeds oli aina tavallaan...
Se tuntui sivusta katsottuna vahvalta bändiltä.
Heillä oli upea, oma tyyli.
He olivat kuin hulluja merirosvoja.
Oli harvinaista nähdä taide, toiminta,
kaipaus, vaara, rakkaus ja kaikki muu yhdessä sillä tavalla.
Nick kokosi bändiin erittäin dynaamisia yksilöitä.
Blixaq Bargeld oli Einstürzende Neubautenista.
Hän oli ainutlaatuinen luova voima.
Mick Harvey oli tavallaan ankkuri,
joka piti kaiken koossa.
Hänen ja Bad Seedsin välinen dynamiikka -
oli minulle täysin ainutlaatuista artistien yhteistyössä.
Useimmat bändit tekevät demoja ja esittävät ne tuottajalle.
Tuottaja ideoi jotain, kaikki kokoontuvat treeneihin -
työstämään eri sovituksia ja muuta.
Se oli toisin.
Hän istui pianon ääreen:
"No niin, laulu on tällainen."
Sitten hän sanoi: "Tämä osa tulee tähän ja on tällainen.
Sitten en tiedä muuta.
Oletteko valmiita?"
Äänitetäänkö?
-Joo. -Selvä.
Yy, kaa, koo.
Aikataulun paine johtuu täysin siitä,
että hän on uskomattoman kärsimätön.
Hän on kärsimättömin yhteistyökumppanini.
Hänen aikeitaan ei voi tietää.
BAD SEEDS, 1985 - NYKYHETKI
Se tekee siitä jännittävää ja kiinnostavaa.
Ja kun ensimmäiset sävellykset tulevat mukaan,
ensin sanoitus ja niin edelleen, työ vasta alkaa.
Hän on aina ympäröinyt itsensä mielikuvitusrikkailla ihmisillä,
joilla on upea musiikintaju.
Siten he voivat seurata häntä, ja homma toimii.
Olen Nick Cave. Tämä on Bad Seeds.
Hänen varhaisessa musiikissaan on enemmän arkkityyppejä.
Villejä miehiä, jotka olivat todella monimutkaisia -
tai homoseksuaaleja tai jotain.
Kaikessa piili jotakin muuta kuin miltä päältä näytti,
mutta tunnelma oli uhkaava.
Kaikkien sisimmässä oli kuitenkin tuhon jälkiä.
The Mercy Seat.
"Jeesuksen kasvot keitossani" on tyypillinen Caven ilmaisu,
sillä se on ylevä ja arkinen yhtä aikaa.
"Ruokakärryn pahat pyörät."
Olen oppinut häneltä juuri sellaista.
Mystinen ja arkipäiväinen.
Ne yhdessä luovat hyvän lauseen.
The Mercy Seat on hänen ensimmäinen mahtava laulunsa.
Hän käytti siinä vanhempaa perinnettä -
Johnny Cashilta ja muilta.
Niissä on henkilö.
Tässä kappaleessa -
henkilö odottaa kuolemantuomiota.
Sähkötuoli on siinä armon istuin.
Sitten laulu muuttuu nopeaksi, maaniseksi ja hurjaksi.
Se on kuin kauhun villi pyörre,
joka syntyy siitä, että hän tapaa kohta luojansa.
Se on aivan suurenmoista teatteria.
Ja lopussa on välinpitämätön lause, tunnustus.
Sanojen synkkyydessä on lähes iloa.
Tyypillistä hänelle.
Hän tutkailee ihmismielen syövereitä.
Asioita, joiden myöntäminen -
on liian kauhistuttavaa.
Niitä on kaikilla.
Meillä kaikilla on ääni,
joka on tämän kuolevaisen olemuksemme ulkopuolella.
Suurin lahjamme on alitajunta,
joka on yhteydessä suurempiin voimiin maailmassa.
Eri ulottuvuuksiin ja eri kosmisiin voimiin,
joita emme voi ymmärtää.
Jos taiteessa antaa alitajunnan tehdä työt,
saavuttaa sellaisia paikkoja.
VARJO
Meillä kaikilla on varjomme.
Pyrimme tukahduttamaan ja hautaamaan varjopuolemme,
jolla on tapana vapautua muilla tavoilla.
ELOKUVANTEKIJÄ
Se kasvaa ja valuu yli.
Varjomaailmamme on lähes rajaton.
On hyvin terveellistä -
pakottaa itsensä katsomaan peiliin ja näkemään kokonaisuuden.
Usein työnnämme piiloon -
ne puolet luonteestamme, joita emme halua nähdä.
Minusta on terveellistä -
ja niin sanotusti terapeuttista -
katsoa oman luonteen eri puolia.
Minua on arvosteltu siitä,
että kirjoittamani hahmot ovatkin minä itse.
He ovat oikeassa.
Stagger Leen touhut muuttuivat yhä rajuimmiksi.
ELOKUVANTEKIJÄ
Ja röyhkeämmiksi. Mikä se sana on?
Rajoja rikkoviksi.
Muistan, kun kuulin heidän Stagger Leensä,
joka on alun perin vanha perinteinen laulu.
Kun hän lauloi "Ryömin 50 tussun yli -
päästäkseni läskin pojan perseelle",
yleisön järkytyksen voi tuntea.
Yleisö järkyttyi.
50 000 ihmistä tunsi, että heitä oli läimäytetty.
Tekeillä on kiinnostavia projekteja,
konseptilevy murhaballadista.
Onko se vahva sanoitusten lajityyppi?
Kyllä, varsinkin bluesissa, kantrissa ja sellaisissa.
Se on tekosyy, jotta voin tehdä väkivaltaisia sanoituksia.
Murder Ballads musersi minut.
Se järkytti minua sisuskaluihini asti.
Hän kosketti minussa jotain hyvin kauhistuttavaa.
Näin painajaisia viikkokausia. Heräsin vapisten paniikissa.
Sillä se ilmaisi -
hirveää osaa ihmisyydestä.
Olen soittanut sen levyn monille.
"Tämä pitää kuunnella." He eivät halua.
He eivät halua myöntää sellaista.
Se on kuin peili.
Taiteella on tarkoitus.
Se ei ole vain viihdettä.
Sen avulla voimme kasvaa ja ymmärtää, miten elää.
Me olemme synkempiä kuin haluamme uskoakaan.
Bunny Munroon mennessä -
Nick oli asettunut Brightoniin.
Hän oli löytänyt elämänsä rakkauden.
He odottivat kaksosia.
Heillä on kaksoset.
Se oli aivan uusi luku.
Bunny Munron kuolema on hänen kuumeinen painajaisensa siitä,
miten pahasti hän voisi pilata avioliittonsa.
Se on kuin itseään ruoskiva masokistinen kauhutarina siitä,
miten paha hän voisi itse olla.
"Hän ymmärtää hämärästi hetken ajan -
merkilliset kuvitelmat, vierailut ja näyt,
joita hän on kohdannut oman surunsa aaveiden keskellä -
ja jotka tekivät hänet hulluksi."
Oman myytin luomisessa on kiintoisaa se,
milloin sen rajat alkavat hämärtyä.
Onko ihminen silloin myytti vai oma itsensä?
Ajattelin useimmiten häntä kuvattuani: "Ei enää.
En valokuvaa Nickiä enää ikinä."
Se oli kidutusta.
Paljastanko liikaa?
Kun jonkun tuntee näin hyvin, häntä ei halua suututtaa.
Hiukset olivat tärkeä juttu.
Muistan, että hän laittoi hiuksiaan tuntikausia.
Aloitin sanomalla, etten ollut ottanut hänestä -
todella huonoa kuvaa.
Hän alkoi silloin antautua prosessille.
Tämä on kuuluisa kuva Nick Cave in Blue Wig.
Hän ei kyseenalaistanut asua.
Hän piti elastaanin tunnusta -
ja suostui siihen.
Onpa täällä pölyistä.
Voi taivas.
Tämä on...
Hän pukeutui tähän.
Kieroutuneeseen tapaani -
leikkasin nännien kohdat pois, mutta se ei näy kuvassa.
Tein sen näin.
Laitoin huulipunaa tähän.
Hän halusi jotakin aivan uutta,
ei S&M:ää eikä muita fetissejä.
Suuntaviivoja ei ollut.
Nickillä on kyky kasvaa jatkuvasti.
Hän tekee niin. Hän ei pysähdy koskaan.
Hänessä on levottomuutta.
Kuten pyhiinvaeltajat,
seikkailevat tyypit, jotka etsivät uusia maailmoja.
Se on hän.
PYHIINVAELTAJA
Pyhiinvaeltaja on henkilö, joka ihmisen muodossa -
matkaa maailmaan -
ihmisen monimutkaisuuden ja haurauden kera.
Pidän sanasta pyhiinvaeltaja.
Nickillä on tehtävä.
Uskon hänen etsivän ihmisen sielua.
Nick kysyy, miksi hän on täällä.
Monet eivät halua tietää sitä.
Pyhiinvaeltaja kulkee tuttua ja tuntematonta kohti.
Siinä on jokin päämäärä.
Matkan aikana tapaa ihmisiä ja käy keskusteluja.
Ihmiset hidastavat matkaa tai kehottavat eteenpäin.
Nick halusi tehdä dueton Kylien kanssa.
Kylie oli poptähti,
ja kaikki ällistelivät ideaa.
Se oli Nickiä se.
Se herätti ristiriitoja Kylien manageritiimissä.
NICK CAVEN ÄÄNI
Hänelle oli uutta astua miehiseen huumeiden värittämään maailmaan -
kyseisen laulun esittämiseksi.
Hän osoitti suurta rohkeutta tehdessään sen.
Nick uskoo tuntemattomaan -
ja suhteeseen siihen.
Hän asettaa itsensä -
epävarmoihin tilanteisiin.
Sellaista yhteistyö on, sillä mukana on osa,
jota ei voi hallita: kumppani.
Nick pääsi vihdoin huumeista eroon.
Hän oli liekeissä luovassa mielessä.
Kuten moni addikti, hänkin pelkäsi ilman huumeita,
pääseekö luova energia toimimaan täysillä.
Yritin kovasti vakuuttaa hänelle,
että moni taiteilija sortuu siihen temppuun ja harhaan.
Monet hänen yhteistyökumppaneistaan -
ovat muuttuneet,
samoin yhteistyön luonne.
Yhteistyö Warrenin kanssa -
on aidosti yhdessä tekemistä.
He tekevät musiikkia yhdessä.
En usko sen sujuneen niin -
Nickin ja Blixan välillä.
Jos ei muutu, jumittuu paikoilleen.
Onko se hyvä?
98 sadasta.
BAD SEEDS, 1997 - NYKYHETKI
Hänen kanssaan on hienoa tehdä töitä.
En mieti sitä, mitä hän tekee.
Te tai hiivatin toimittajat saatte pähkäillä sitä.
Warrenin ja Nickin työskentelyssä on mukana improvisointia,
päinvastoin kuin Bad Seedsin alkuaikoina.
Push the Sky Awayhin mennessä -
alkaa näkyä merkkejä muutoksesta.
Nickin idea laulusta muuttuu.
Nick soitti ja sanoi: "Aloitamme uuden levyn.
Tuletko hengaamaan Brightoniin?"
Ensimmäisenä päivänä siellä he tulivat ja Nick istui pöydän ääreen -
piano vierellään.
Warren istui lattialla -
syntikoiden, pedaalien ja muiden vekottimien keskellä.
He alkoivat työstää materiaalia.
Se oli merkillistä...
Kaaosta.
Äänien kaaosta.
Vältimme katsomasta toisiamme silmiin,
jotta emme kikata tai sano: "Levystä tulee umpisurkea.
Mitä he tekevät?"
Pyydät kertomaan prosessista,
jota en ole yrittänyt analysoida.
Olkoon sitten vaikka taikauskoa,
niin minusta on aina tuntunut,
että jos mukana on jotain mystistä,
se jääköön sellaiseksi.
Soitamme viiden kuuden tunnin ajan,
ja silloin ajattelee, että tämä on kaiken luovan loppu.
Sitten jotain ilmestyy.
Warren ei tiedä eikä välitä suunnasta.
Idea löytyy sen työstämisen aikana.
Jammailua.
Ja sillä tavalla itse laulu yllättää.
Se nousee esiin odotuksista -
ja aiemmasta kokemuksesta -
ja muuttuu omaksi erilliseksi asiakseen.
Välitän vain innostuksesta,
joka syntyy sillä hetkellä, kun atomi halkeaa.
Higgs Boson Blues on kuin matka,
mutta täynnä hallusinaatiota.
Se kysyy, onko jumalaa olemassa,
ja siinä mies ajaa Geneveen...
TUOTTAJA
...koska hän ei pidä heidän kokeistaan atomeilla,
sillä tietty lopputulos tarkoittaa, ettei Jumalaa ole.
Se on minusta siinä piilevä uhka.
Se ei ole ilmiselvää.
Sillä matkalla tutkitaan, mitä tapahtuu -
maailman henkiselle -
ja ruumiilliselle atomitasolle.
Heitä voi ajatella niin kuin Carl Sagania tai Carlo Rovellia.
He ovat tutkimusmatkailijoita.
He tutkivat, mitä ihmisenä olo tarkoittaa.
Kun Push the Sky Away valmistui,
se ei tuntunut lopulta.
Se tuntui jonkin alulta.
Se oli matkalla jonnekin.
Muistan, kun juttelin Nickin kanssa.
Se oli kuin lupaus, kuin merkki.
Se oli kuin annettu lupaus.
Pyhiinvaeltaja muistuttaa jalkojen pitämisestä maassa -
ylemmän voiman kanssakin. Pitää pysyä yhteydessä Maahan -
ja siellä oleviin ihmisiin.
Yhteys ihmisiin ja yhteys jumalalliseen -
ovat yhtä tärkeitä.
Kaikenlaisiin matkoihin mahtuu joskus hyvää säätä,
joskus huonoa.
Joskus se tuntuu pyhiinvaellukselta.
Joskus matka tuntuu todella vaikealta.
Vastaamme parhaamme mukaan tielle tulleisiin asioihin,
olipa kyse turhautumisesta, seurasta, tuesta.
Opimme samalla selviytymään -
kuolleista ja tyhjistä hetkistä -
kävelymme aikana.
Tämä on herkkä mutta tärkeä kysymys.
Miten Nickin nuoren pojan traaginen kuolema -
vaikutti häneen miehenä ja taiteilijana?
Se oli aivan kauheaa.
Se oli hirveää.
Pahin asia.
Se oli uskomatonta.
Olin silloin Sveitsissä.
Se oli pahin kuulemani asia.
En voinut sanoa mitään.
En ole unohtanut sitä ikinä.
Suurimman osan elämääni olin tavallaan -
ihaillut omaa nerokkuuttani.
Istuin omassa työhuoneessani -
ja kirjoitin päivittäin.
Kaikki muut asiat elämässäni olivat sivuseikkoja.
Jopa ärsyttävät asiat,
sillä minä syvennyin -
suureen työhöni, jota minä...
Ja se kaikki romahti täysin.
Näin sen kaiken turhuuden,
sen koko asian eräänlaisen häpeällisen omahyväisyyden.
Se oli... Asioiden tärkeysjärjestys muuttui.
Teen yhä töitä koko ajan.
Olen yhä kiertueilla.
Ärsytän yhä kaikkia, koska teen uutta levyä,
tai olen maassa, koska en osaa kirjoittaa.
Samat asiat pätevät yhä, mutta...
Ajatus siitä, että taide päihittää kaiken muun,
ei enää päde minuun.
Olen isä, aviomies ja ihminen tässä maailmassa.
Ne asiat ovat tärkeämpiä -
kuin taiteilijana olo.
Sellainen suru on eräänlaista hulluutta.
Se vie lähelle tuhoa.
Kaikki kokevat tuskaa ja menetyksiä.
Kaikki tuntevat iloa ja hurmiota.
Ne kamppailevat sisimmässämme,
ja minusta se on paikka, jossa syntyy suuria asioita.
Hänen pitää ottaa askel kerrallaan.
JUMALALLINEN LAPSI
Silloin maailmat törmäsivät.
Hänen luova maailmansa ja yksityiselämänsä.
Nickin töissä, varsinkin Bunny Munrossa,
lapset symboloivat toivoa ja lupausta.
KÄSIKIRJOITTAJA
He ovat tahrattomia -
ja mahdottoman viisaita.
Jos voimme nähdä maailman ilman suodattimia,
näemme maailman heidän silmillään -
ja eri tavoilla.
Nickissä on yhä sisäinen lapsi.
Hän tulee lasten kanssa toimeen,
sillä lapsissa on vapautta ja anarkiaa,
joista hän piti.
Hän piti lasten tuhmuudesta,
kun nämä haastoivat aikuisia.
Lapsissa on se hyvä juttu,
että he paljastavat paskapuheen.
Laulu nimeltä O Children on kuin hymni lapsille,
jotka aikuiset ovat hylänneet.
Se on tarinan kertomista.
Ei pelkkää kuvailua.
KIRJAILIJA
Se on tunnemaisemia -
ja teemoja, joihin voi sukeltaa.
Hän teki sen laulussa.
Ihailin sellaista taidetta ja majesteetillisuutta.
Ihailen sitä yhä.
Hän käsitteli käsittämättömän hirveää murhenäytelmää,
jonka tuskan ja kärsimyksen hän kävi läpi.
Hän selvisi siitä -
ja pystyi osoittamaan kunnioitusta pojalleen -
ja elämään taiteelleen tuskansa keskellä.
Hän käsitteli sen asian.
Kuka siihen pystyy? Helvetin harva.
Ghosteen on tehty erikoislaatuisessa tilanteessa.
Henkilökohtaisen katastrofin jälkeen.
Asuin Nickin luona Los Angelesissa.
Tutustuin Ghosteeniin,
kun hän soitti tietokoneella kaikenlaista musiikkia -
ja lauloi keittiössään.
Kävin katsomassa heidän levytystään -
eräässä paikassa Malibussa.
Levy oli eristäytynyt kokemus.
Valmistauduimme ja teimme -
äänityksiä päällekkäin ja muuta. Menimme nukkumaan,
nukuin parisen tuntia,
ja sitten miksaajat tulivat ja menin alas kalsareissani -
ja kuuntelin heitä istualtani.
En ollut uskoa kuulemaani.
Ghosteen on ainoa levy, jota tehdessä studiossa tuntui,
että paikalla oli jotakin muuta.
Siellä oli jokin toinen voima.
He sitoutuivat johonkin.
Kaltaiseni ei-uskova ajatteli yhtäkkiä:
"Hetkinen. Mitä tapahtui?
Mitä studiolla oli?"
Heidän ympärillään leijui henkiä.
Muistan, kun hän ja Warren tekivät Ghosteenia.
Sydämeni tuntui räjähtävän.
Se vaikutti niin syvästi -
ja niin rajusti. Ne tunteet.
Olin paikalla, kun se tapahtui, ja se oli -
kiehtovaa.
No niin.
Tiedättehän...
Tässä hän kirjoittaa -
kauniista ja hirvittävistä asioista,
myyttisistä ja vaikeasti kuviteltavista,
mutta niin eloisalla tavalla, että ne voi kuvitella,
ne palavat hevoset juoksemassa taikalaitumilla.
Halusin sen sisimpääni,
joten tunsin vastakaikua Nickin tekemän työn mukana.
Hän oli tehnyt levyn -
Arthurin kuoleman jälkeen.
Halusin olla siinä mukana, sillä Arthur oli kummipoikani.
Enkä...
Halusin hänet sisimpääni peruuttamattomasti niin,
ettei hän poistuisi koskaan. Tämä oli tapa -
varmistaa sen lapsen paikka minussa -
ja otteeni hänestä koko loppuelämäni ajan.
Minulla oli nuoren ihmisen luulo siitä,
että teen jonakin päivänä jotakin todella upeaa -
ja että se olisi kaiken loppu. Mestariteos.
Kun saimme Ghosteenin valmiiksi,
Nick sanoi minulle: "Perhana, me teimme sen."
Ajattelin sen ehkä olevan yhteistyömme loppu.
Miten siitä voisi jatkaa?
Voi löytyä paikka, jossa Arthur on olemassa -
ja jota hänen henkensä elävöittää.
Silloin häntä voi alkaa ajatella -
ilman kauheaa, raastavaa menetyksen tuskaa.
Nick jakoi surunsa.
Hän jakoi tuskansa,
kurotti ihmisiä kohti -
ja liikutti heitä tavalla, johon rock'n'roll ei pysty.
Hän liikutti heitä eksistentialistisella tavalla.
Laulut saivat jälkeenpäin aivan eri sävyn.
En tiedä, mistä luin,
että lukio-opettaja oli kysynyt häneltä,
miksi hän halusi isona. Hän vastasi: "Guru."
Se oli kiinnostavaa.
PROFEETTA
Mitä Raamatun profeetat tekevät?
Nimeävät asioita, joita muut eivät nimeä.
Mielestäni -
jotkut Raamatun klassiset profeetat -
sanovat ihmisille:
"Teidän pitää olla näin.
Tämä on näkynne. Mitä olette unohtaneet?"
Olin uskonnollinen jo lapsena,
mutten tarvinnut sitä.
Olin huumeriippuvainen parin vuosikymmenen ajan -
ja kiinnostunut näistä asioista,
mutten tarvinnut sitä.
Arthurin kuoleman jälkeen mutta ei heti sen jälkeen...
Siitä on jo melko kauan,
mutta sen sijaan, että olisin vihastunut niille asioille -
tai torjunut ne,
tunsin hidasta liikettä uskonnollista elämää kohti,
mistä on ollut minulle suuresti apua -
ja joka on laajentunut elämässäni.
Keskustelimme kristinuskosta,
ja kysyin: "Uskotko pelastukseen?
Kristinuskon perusopinkappaleeseen -
uudelleen syntymisestä."
Hän sanoi: "Se ei kiinnosta.
En mieti sitä."
Se on perusasioita,
mutta ei päällimmäisenä hänen mielessään.
Hän ajattelee, että Jumalaan uskominen -
on mielikuvituksen käyttämistä.
Ja hän uskoo mielikuvitukseen.
Hän näkee myös epäilyn osana uskoa.
Se on vastuullisempaa.
Vastuullisempaa uskomista.
On helppoa olla kyynikko.
Hän on uskon epäilijä.
Keskustelimme viimeksi...
En tiedä, pitäisikö tästä kertoa.
Se koski... Hänellä on hetkiä,
kun pohdimme näitä asioita. "Onko usko hölmö asia?
Onko se naurettavaa?"
Hänestä sellaisen miettiminen ei ole hankalaa.
Minusta tuntuu, että Jumala tekee työtään Nickin kautta.
Muistutan häntä siitä joskus.
Hän kirjoittaa joskus hyvin voimakkaasti -
mytologisilla termeillä.
Niin kuin Wild God.
Se on -
kaoottinen ja elämää luova.
Kiinnostava nimikin.
Wild God.
Jumala ei ole vain hyvänsuopa,
vaan arvaamaton henki.
Hän tekee sitä ällistyttävällä voimalla.
Se on uskomatonta.
En ollut uskoa Wild Godia.
Kirjaimellisesti.
Hän yrittää välttää itsensä toistamista,
mutta mukana on samoja teemoja.
Lauluissa ei kuulu toisten levyjen paino.
Ne ovat... "Uusi aamu.
Nyt matkaan."
En unohda merkillistä Miraval Studiota ikinä.
Se on aivan erityinen.
Se oli taas onnellista. Meillä oli voimaa.
Kun aloitin bändissä,
huomasin hänen tuntevan Raamatun.
Ei liene siis yllätys, että se pysyy mukana -
hänen loppuelämänsä ajan.
Se näyttäytyy nyt positiivisena asiana.
Hänen äänensäkin alkaa löytää paikkansa.
Hän on löytämässä äänen, joka puhuu ihmisille.
ELOKUVAOHJAAJA
Sain kopion kirjasta Usko, toivo ja kuolema.
Siinä keskustelevat Sean O'Hagan ja Nick.
Se kosketti minua syvästi.
Hän pyysi kahta asiaa kirjan suhteen.
Sitä, ettemme muistelisi menneitä nostalgisesti.
Eikä se saisi olla haastattelu, vaan keskustelu.
Sean O'Hagan yllyttää Nickiä -
kertomaan siitä, mikä ruokkii, ravitsee ja innostaa Nickiä -
ja miten hän käsittelee syviä traumoja,
siirtymisiä, irrallaan oloa ja lähes sietämättömiä menetyksiä,
joita hän on kokenut.
Nick pystyy vastaamaan sellaiseen haasteeseen,
kaivelemaan asioita syvästi ja tuskallisestikin -
ja puhumaan siitä päätöksestä, jonka kautta -
hän päästi muita -
traumansa maailmaan ja sen käsittelyyn.
Kun esittelimme kirjaa eri maissa,
ihmiset tulivat sanomaan: "Tämä kirja muutti kaiken.
Tunnen toivoa."
Varsinkin lapsen menettäneet,
sillä se on pahin asia.
Sellaista oli paljon. Se oli syvällistä.
Nick puhuu eräästä kiinnostavasta asiasta.
Hän tapasi lietsoa itseään lavalle menoa varten.
Hän näytti, ettei pitänyt yleisöstä.
Hän ei pitänyt heistä.
Hän taisteli vastaan.
Hän on kulkenut melkoisen matkan siitä asti -
asemaan,
jossa hän kunnioittaa yleisöään -
ja jopa rakastaa heitä.
Tämä on mutkikas asia.
NICK CAVEN ÄÄNI
Se tyhjä aukko, joka jäi...
Erilaisia merkityksiä -
syöksyi siihen tyhjiöön monilla eri tavoilla,
ja näen siten maailman eri tavalla.
Pystyin sen jälkeen olemaan -
myötätuntoisempi ihmisten ahdinkoa kohtaan.
Vähemmän katkera.
Se oli vastakkainen vastaus.
Se ei tehnyt minusta katkeraa,
vaan aiheutti jotain päinvastaista.
Tunsin syvempää yhteyttä ihmisiin ylipäätään.
On jotenkin profeetan kaltaista -
palata puhumaan toivosta.
Nickin käsittelemä trauma -
oli hirveä ja tapahtui nykyhetkellä.
Hän menetti lapsen.
Minulla oli erilainen trauma.
Tajusin toipumiseni aikana,
että olin jo kuollut kauan sitten.
Minä kuolin -
pienenä, kun minua käytettiin hyväksi.
Silloin kuolee.
Thomas päätti luopua taiteesta.
Nick sanoi, että se oli huono idea.
Nickillä oli luullakseni juuri silloin vaikeaa,
sillä hän oli maassa kolmen kuukauden ajan -
yrittäessään -
kirjoittaa lauluja.
Hän sanoi: "Kirjoitan sinulle runon.
Sinun pitää tehdä minulle jotakin."
Se oli outo vaihtokauppa.
Sain pian White Elephantin.
Muistan elävästi, että luin sen -
ja tajusin, että se oli hänen kutsunsa läheiseen yhteyteen.
Sen laulun väkivalta oli minun väkivaltaani.
Ampuisin tulijaa naamaan, jos hän tulisi liian lähelle.
Tiedäthän? Silloin.
Olin juoksulenkillä saatuani sen runon.
Malibussa oli ollut maastopaloja, ja alue oli tuhoutunut.
Näin violetin kukan, melkein kuin takiaisen,
joka oli aamuauringossa kuin...
Siinä laulussa oli jotakin,
ja kukan nähtyäni tunsin...
Minusta tuntui, että se kukka oli Nick.
Se oli Nick elämässäni.
Se on kaunis lahja.
Tiedäthän?
Ja tämän jälkeen -
minä maalasin -
Valtakunnan taivaalla.
NÄKYMAALAUS: LUOMISAURINKO NICK C:LLE
Jo alkuvaiheessa, aina kun pääsin,
kävin Bad Seedsin keikoilla.
Kun sitten liityin bändiin,
olin yhtäkkiä hänen takanaan, vasemmalla -
tai oikealla puolellaan tai studiossa.
Vasta melko äskettäin,
kun miksasin konserttia Pariisista -
ja katselin samalla siitä tehtyä elokuvaa,
näin hänet ensimmäistä kertaa -
yleisön näkökulmasta usean vuosikymmenen jälkeen.
Liikutuin kyyneliin asti.
Hän on kuin johdatin jollekin muulle.
Ja hänen tietää olevan tosissaan.
Hän on tosissaan.
Hän tarkoittaa sanojaan.
Musiikin henki kulkee hänen lävitseen.
Keskittyminen, nöyryys ja kunnioitus -
kieppuvat sillä hetkellä ilmassa. Se on nerokasta.
Hän on nyt lavalla eri henkilö.
Hänestä tuli anteliaampi.
Hän huomaa yksittäisiä kuuntelijoita -
ja kommunikoi ihmisten kanssa oikeasti.
Se ei ole esitystä, vaan hän haluaa kommunikoida.
Se on hienoa rock'n'rollissa, sillä...
The Rolling Stones ei kommunikoi.
He ovat hyvä bändi, mutta he eivät kommunikoi.
Nick kommunikoi.
Se on nyt vähemmän -
"pahan pojan tulikiven katkua" -
ja enemmän kysymyksiä toipumisesta ja toisistamme huolehtimisesta.
Hänestä on tullut avulias saarnaaja,
vaikka hän olikin avulias minulle -
tulikiven katkuisena aikana.
Kun näin Nick Caven esiintyvän...
Ehkä minä ymmärrän Jumalaa -
esityksen kautta.
Kun näen Nickin,
hetken ajan tilaan valuu jotakin,
mikä on rakkautta, läsnäoloa tai jotakin.
Se tuntuu kuin taivas tulvisi sisään.
Profeetta on perinteisesti kuin taitava esiintyjä,
kuin taikuri,
joka loihtii jotakin esiin.
Suuret hengelliset kokemukset,
joita ihmiset ovat kuvanneet kautta vuosisatojen,
ilmestyksen hetket, ovat taikomisen hetkiä.
Siinä ilo on radikaalia.
Se on mullistavaa.
Se ei ole onnellisuutta,
ei mitään järjetöntä, sädehtivää tyytyväisyyttä.
Se ei ole Nick Caven tyyliä.
Se ei ole edes positiivista ajattelua.
Silloin vain sallii -
elämänilon... Se on väärä sana.
Elämän runsaus -
saa nousta esiin.
Uskon, että Nick on melko onnellinen.
Se on kummallista,
sillä kymmenen vuotta sitten -
Nickin onnellisuus vaikutti täysin mahdottomalta.
Olen varma, että jos silloinen Nick -
tapaisi nykyisen Nickin, hän ei olisi valmis siihen.
Tiedäthän?
Kiitoksia!
Tekstitys (suomi): Deluxe Media Suomennos: Kati Karvonen