Ti si ves čas tako... Malo vroče, malo hladno.
Ampak si vedno mlačen.
Izpljunem te iz ust. Prinesi vrv.
Obesil se boš.
Ne, to bi bilo prelahko.
Kje je Pesjach?
Vrnil se bo. - Kje je?
Vrnil se bo, obljubim.
Obljubim, da ga bomo spravili nazaj.
Izločam te iz Nebes! Poberi se!
Kam greš? - Pa vi?
V Gdansk.
Mi tudi.
Narkoman ne. Samo vidva z otrokom.
To je moj mož. Ni narkoman.
K mojim staršem gremo.
Dobro. Pridite.
Dojiš?
Ja.
Pojej kaj.
NEBESA
In, Azrael?
Kako gre?
Zapomni si. Onkraj Nebes ni življenja.
Hvala.
Topleje je pri okencu za vozovnice.
Ima vročino?
Doma imam nekaj zdravil.
Brez zadrževanja in prenočevanja.
Otrok dobi, kar potrebuje. To je vse.
Vzeli bomo zdravila in šli.
Dobro. Pridite.
Kam sem jih dala...
Že vem.
Tudi jaz sem nekoč sedela v tistem podhodu.
Dve leti.
Večinoma tam, kjer vi. Manj pri okencu. Tam te znajo pretepsti.
Poglej, ali bo kaj od tega pomagalo.
Mama, vzemi tablete.
Ni za kaj.
Dobro. Tako torej.
Tu boste ostali, dokler malemu ne pade temperatura.
Kaj bi za večerjo?
Pleskavice...
Ali pleskavice?
Kopalnica je tam.
Mi lahko pomagaš poiskati službo?
Oho, poglej, kdo zna govoriti.
Kaj še znaš?
Vozniško dovoljenje imam.
Prej sem študiral.
Verjetno to ni pomembno.
Ni.
Karkoli lahko delam.
Potrebujete še kaj?
Dobro. Spočijte se in...
Jutri se bomo nečesa domislili...
Seba...
Spal si, jedel si in molil z nami.
Potem pa si pobegnil
in se vrnil na smrt prestrašen.
Tiho, tiho.
Potem si Aneti pomagal znova pobegniti z našim otrokom.
Kaznoval sem te.
A še vedno ne ločiš dobrega od zla.
Kdo torej si?
Pizda?
Ja, si.
Debil si. Idiot.
Moj sin si.
Zato me dobro poslušaj.
Dovolil ti bom, da se vrneš v Nebesa. S Pesjachom.
Najprej pa moraš dokazati, da si zares moj sin.
Tiho.
Otrok spi.
Jaz bom preusmeril pozornost.
Beži od tod.
Ujeli me bodo.
In odpeljali Pesjacha.
Nečesa se bom domislil.
Ko se posvečaš temu, da ne izgovarjaš diakritičnih znakov,
racionalno razmišljanje nazaduje, med molitvijo pa odtavaš drugam.
Stran od vsakodnevnega sranja.
Ne veš, kaj bi počel?
Pojdi pridigat o resnici o Nebesih.
Pripelji mi izgubljeno ovčico.
Ne vem, ali bo šlo.
Lahko, prekleto. Lahko.
Do jutri bomo ostali, da si Pesjach opomore.
Kakor hočeš.
Naj grem sam?
Svoboden človek si. Lahko greš sam.
To so samo sanje...
Samo sanje, sanje, sanje...
Samo sanjaš...
To je v tvoji glavi...
To je halucinacija...
Nebesa in pekel...
Predrami se...
Pre...
Zakaj ravno ta pesem?
Po naključju.
Nič ni naključno.
Samo znaki so.
Struna ti je počila.
Ne, ni.
Hej! Hej! Daj, no!
Pa če bi Pesjach ostal?
Še kašlja.
Halo? - Živjo, očka.
Rada bi prijavila ugrabitev otroka.
Najprej se umirite.
Mirna sem.
Začniva na začetku. Kje ste zdaj?
Nekje blizu postaje.
Bodite natančnejši. Iz katerega mesta kličete?
Zakaj si zaklenila vrata?
Oprosti, naspati sem se hotela.
Kadiš?
Ne.
Jaz bom prižgala.
To je moja zadnja razvada.
Veš, da me to spominja,
kako sem včasih prodajala rit za čike.
Tam, v tistem podhodu.
Tam me je našel Pjotr.
Vso v scanju, bruhanju in dreku.
Vprašal me je, ali sem lačna.
Ja, bila sem.
Toda to sem priznala šele, ko me je vprašal tretjič.
Kupil mi je malo hrane. Ko sem jedla, mi je govoril,
da nisem jaz kriva.
"Kako nisem jaz kriva?
Kdo pa je prodajal rit za čike?"
Rekel je: "Ne gre zate.
Gre za tiste, ki imajo preveč.
Če bi ljudje delili,
ne bi bilo vojn, ne bi bilo lakote,
ne bi bilo zla.
Imeli bi nebesa na Zemlji."
LEKARNA
Mama ti je prinesla medvedka.
Ja, ja... Ti ni všeč?
Ti ni všeč?
Hotel sem človeka, ne krompir.
Nekoga opazujem.
Jutri ga bom pripeljal.
"Ja, hočem biti tu."
Skuhal bom večerjo.
Nekako bi se rad zahvalil.
Pomagal ti bom. - Ni treba.
Lahko sam.
"Nočem ležati. Preprosto ne."
Ja, ja...
Joj, joj...
Kako velik fant.
Dobro diši.
Pokusi.
Hvala.
Ne maraš zelja?
Ne sme ga jesti. - Zakaj ne?
Doji. - Otroka bodo dajali krči.
Dobro, bo pa več zame.
Ti pa ne dojiš.
Ne.
Dober tek.
Glasno kašljaj.
Kumarice. Še kaj? - Kakšen sok. Morda vrtnico.
Vrtnica, dobro. Primi ga, prosim.
Ali pa malino. - Dober je.
Potem pa malina.
Trideset je.
Azrael, tu sem. Poglej me. Poglej.
Sebastian? - Ne.
Hej. - Kdo je Sebastian?
Si prišel na igralsko akademijo?
Kako vam lahko pomagam?
Poglej me v oči, človek.
Daj, pogovoriva se.
Dajmo, dajmo.
Malo časa imava, ona spi. Pridi sem.
Greva spat.
Njega ni tu.
Hvala. - Najlepša hvala. Na svidenje.
Na svidenje.
Je to moj vnuk?
Ga lahko primem?
Fantek mali...
Pridi k babici.
Čudovitega sina imaš.
Pridi sem.
Kje pa je moj sin?
Pusti me pri miru!
Lepo te prosim.
Sebastian...
Sebastian, spusti me noter, prosim.
Oprosti.
Pomagaj mi.
Azrael...
On ti ne bo pomagal.
Še vedno imaš izbiro.
Ni življenja onkraj Nebes.
Tu sva.
Potem mi je mama rekla,
da lahko ozdravite obsedenost.
In sem prišel na spoved.
Drugih grehov se ne spomnim.
To je torej vse?
Zdaj moraš to življenje v celoti pustiti za sabo.
Exorcizamus te,
omnis immundus spiritus,
omnis satanica potestas,
omnis incursio
infernalis adversarii,
omnis legio, omnis congregatio et secta...
Toda bila je tvoja mama.
Ženska, ki te je vzgojila.
Pomenil si ji vse na svetu.
Veš, zakaj naju je oče zapustil?
Ker je v meni videl
prav tako staro neumno kurbo, kot si ti.
Ti si bil izbranec.
Piotr je rekel, da imaš dar zdravljenja.
Morda ga nisi imel. - Imel sem ga.
Rekel sem, da pojdi v svojo sobo. Takoj!
Storil si natanko to, kar je on hotel.
In rekel je:
"Vem, da boli. Vem tudi, zakaj."
Pa je bilo to dovolj?
Toda to je bil tvoj otrok.
Če boš pustil Piotra na cedilu,
bom poiskal najgloblji vodnjak in te vrgel vanj, jasno?
Izpljuniti strah!
Piotr ni Jezus.
Omnis congregatio et secta diabolica,
in nomine et virtute Domini Nostri Jesu Christi, eradicare...
Sebastian.
Sebastian!
Očka je se je vrnil.
Jutri začnemo graditi.
Svetišče bo ogromno.
Naj bo v njem prostora za nekaj cerkva.
Hočem, da je...
Azrael.
Vrnil si se.
Moj Azrael.
Moj sin.
Kot vidiš, nam gre odlično.
Kot običajno.
Gradimo svetišče.
Bežimo!
Še vode!
Na pomoč!
Oba imam strašno rad.
Toda v moji glavi vlada pekel.
Kaj si storil? Nebesa gorijo! Pa zdaj?
Pa zdaj?
Poskušal bom živeti.
Prej pa nisi?
Ne vem, zakaj si potem prišel sem.
Reci: "Jezus, reši me."
"Jezus, reši me."
"Hočem živeti."
Živel boš.
"Jezus, reši me, ker hočem živeti."
Imel si svoj mir. Nihče te ni vznemirjal!
Ti bi rad živel. Tvoja bolečina noče živeti.
Živel boš samo, če bom jaz hotel, da živiš.
Jaz pa tega nočem!
Jezus, naj zdržim še en dan. - Glasneje.
Poglej me!
Jezus, naj zdržim... - Naj te sliši.
Poglej me!
Jezus, naj zdržim...
"Jezus, naj zdržim..." - Jezus, naj...
Kdo je tvoj bog?
Ti nisi! - Jaz nisem?
Jezus, naj zdržim... - Glasneje!
Jezus! Naj zdržim...
Kralj! Kralj, temu nismo kos.
Naredi nekaj, Kralj!
Kaj si storil?
Kaj za vraga si storil?
To je naš dom!
Čudež.
To je čudež!
To je čudež.
Oče naš, ki si v nebesih,
posvečeno bodi tvoje ime...
To ni konec tvoje zgodbe, Sebastian.
To je šele prvo poglavje tvojega življenja.
In?
Si kaj našel?
Ne.
Jaz tudi ne.
Pa ti?
Gospod moj.
Oče.
Če si živ, mi daj nekakšen znak.
Daj mi znak.
Prosim te.
Hej!
Kaj počnete?
Kam greste?
Družba!
Ni mrtev!
Vrnil se bo k nam!
Kralj je živ!
Živ je! Ne razumete?
Ta vera...
Na katero se pogosto opirajo... - Ta vera...
Ki jo pogosto zatirajo... - Ta vera...
Ki bila je ščit in prehod... - Ta vera...
SEBASTIAN KELLER JE KULT ZAPUSTIL PRED 30 LETI.
VEČINA NJEGOVIH BLIŽNJIH JE PRETRGALA STIKE. ZANJE JE ŠE VEDNO ČLAN KULTA.
S POMOČJO SVOJE MAME SE TRUDI ŽIVETI NORMALNO.
VSAK DAN SE SPRAŠUJE: "ZAKAJ SEM SE PRIDRUŽIL NEBESOM?"
SEBASTIAN KELLER, 54 LET
MEDIATRANSLATIONS