Tu turpini svārstīties starp karstu un aukstu.
Bet tu vienmēr esi remdens.
Es tevi izspļauju no mutes.
Atnes virvi.
Tu pakārsies.
Nē, tas būtu pārāk viegli.
Kur ir Pesjahs?
- Atgriezīsies. - Kur viņš ir?
Viņš atgriezīsies. Es apsolu.
Apsolu, ka atgūsim viņu.
Es padzenu tevi no Debesīm! Vācies prom!
- Kur jūs dodaties? - Un jūs?
- Uz Gdaņsku. - Mēs arī.
Narkomānu nevedīšu. Tikai tevi un bērnu.
Tas ir mans vīrs.
Braucam pie maniem vecākiem.
Labi. Kāpiet iekšā.
- Zīdi? - Jā.
Apēd kaut ko.
DEBESIS
Ņūorleānā ir māja.
To sauc par Uzlecošo sauli.
Un tur tika sabojāti
daudzi nabaga puiši.
Ak dievs, zinu, ka esmu viens.
Mana māte bija šuvēja.
Viņa uzšuva daudzus zilus džinsus.
Nu, Azrael?
Kā sokas?
Atceries. Nav dzīves ārpus Debesīm.
Paldies.
Pie biļešu kases ir siltāks.
Viņam ir drudzis?
Man mājās ir zāles.
Nekādas palikšanas.
Bērns dabūs to, ko vajag un viss.
Paņemsim zāles un dosimies.
Labi, nāciet.
Kur es noliku...
Atceros.
Es arī mēdzu tur sēdēt.
Divus gadus.
Tur, kur jūs bijāt. Mazāk pie būdiņām. Tur var piekaut.
Paskaties, vai kaut kas noder.
Mammu, iedzer zāles.
Nav par ko.
Labi, plāns ir tāds.
Paliksiet te līdz drudzis mazināsies.
Ko gribat vakariņās?
Kotletes
vai kotletes?
Vannas istaba ir tur.
Palīdzēsiet man sameklēt darbu?
Skat, kurš prot runāt.
Ko vēl tu proti?
Man ir autovadītāja tiesības.
Tiku universitātē.
Laikam tam nav nozīmes.
Nav.
Es varu darīt jebko.
Vēl kas vajadzīgs?
Labi, atpūtieties un...
...rīt kaut ko izdomāsim.
Seba...
Tu gulēji, ēdi un spēlējies ar mums.
Tad aizbēgi un atgriezies pārbijies.
Kuš, kuš.
Tad atkal palīdzēji Anetai aizbēgt ar mūsu bērnu.
Es tevi sodīju.
Un joprojām nevari atšķirt labu no ļauna.
Kas tu esi?
Mīkstais?
Jā, esi.
Tu esi muļķis.
Tu esi mans dēls.
Klausies uzmanīgi.
Ļaušu tev atgriezties Debesīs. Ar Pesjahu.
Bet vispirms tev būs man jāpierāda, ka esi mans dēls.
Kuš. Mazulis guļ.
Es novērsīšu uzmanību.
Ej.
Viņi mani noķers.
Un atņems Pesjahu.
Es kaut ko izdomāšu.
Kad prāts koncentrējas uz diakritisko zīmju neizrunāšanu,
racionālā domāšana zūd un lūgšanās prāts aizplūst.
Prom no ikdienas lietām.
Tu nezini, ko darīt.
Sludini patiesību par Debesīm.
Atved man noklīdušu aitu.
- Es nezinu, vai varu. - Vari, nolādēts.
Paliksim līdz rītdienai, lai Pesjahs var atgūties.
Kā vēlies.
Man iet vienam?
Tu esi brīvs cilvēks. Vari iet viens.
Tas ir tikai sapnis.
Tu tikai sapņo.
Tas viss ir tev galvā.
Tikai halucinācija.
Debesis un elle.
Mosties.
Mos...
- Kāpēc šī dziesma? - Parasta dziesma.
Nekas nav parasts.
Ir tikai zīmes.
- Stīga pārtrūka. - Nē.
Beidz!
Varbūt ļausiet Pesjaham palikt?
Viņš joprojām klepo.
- Jā? - Sveiks, tēt.
Gribu ziņot par bērna nolaupīšanu.
Nomierinieties.
Es esmu mierīga.
Sāciet no sākuma. Kur atrodaties.
Kaut kur pie stacijas.
Man jāzina sīkāk. No kuras pilsētas zvanāt?
- Kāpēc aizslēdzi durvis. - Piedod, Es gribēju pagulēt.
- Smēķē? - Nē.
Es aizšķilšu vienu.
Vienīgais sliktais ieradums, ko paturēju.
Lai atgādinātu sev, ka agrāk pārdevu sevi cigarešu dēļ.
Tajā tunelī.
Tur Pjotrs mani atrada.
Apčurājušos, novēmušos un apkakājušos.
Pajautāja, vai gribu ēst.
Jā, biju izsalkusi.
Bet atzinu tikai trešajā reizē, kad viņš jautāja.
Viņš man atnesa ēdienu. Kad ēdu, viņš teica,
ka tā nebija mana vaina.
"Kā tā nav mana vaina?"
"Kura pārdeva sevi cigarešu dēļ?"
Viņš teica: "Tā nav tava vaina."
"Pie vainas ir cilvēki, kuriem ir par daudz."
"Ja cilvēki dalītos,"
"nebūtu karu, bada, ļaunuma."
"Debesis uz zemes."
APTIEKA
Mamma nopirka tev lācīti.
Jā, jā, jā.
Tev nepatīk?
Nē?
Es lūdzu cilvēku, ne kartupeļus.
Es pamanīju kādu.
Rīt atvedīšu.
"Jā, es gribu būt te."
Pagatavošu vakariņas.
Gribu kaut kā pateikties.
- Es palīdzēšu. - Nevajag.
- Es tikšu galā. - "Es negribu nogulties."
"Negribu."
Jā, jā, jā.
Ak vai. Ak vai.
Tik liels puika.
Smaržo labi.
Pagaršo.
Paldies.
tev negaršo kāposti?
- Viņa nevar ēst. - Kāpēc?
- Baro ar krūti. - Bērnam būs kolikas.
Labi. Man būs vairāk.
Bet tu nebaro ar krūti.
Nē.
Izbaudi.
Klepo skaļi.
- Marinēti gurķi. Vēl kas? - Sulu. Varbūt rožu.
Jā. Paņem viņu, lūdzu.
- Vai aveņu. - Garda.
Tad aveņu.
Kopā būs 30.
Azrael, esmu te. Paskaties uz mani. Paskaties!
Koncentrējies.
Sebastjan?
Kas ir Sebastjans?
Iekļuvi aktieru skolā?
Kā varu palīdzēt?
Ieskaties man acīs.
Aprunāsimies.
Nāc, nāc.
Mums ir brīdis. Viņa guļ. Nāc.
Iesim gulēt.
Viņa te nav.
- Paldies. - Liels paldies. Visu labu.
Ata.
Šis ir mans mazdēls?
Varu paturēt?
Mazulīt...
Nāc pie vecmāmiņas.
Tev ir skaists dēls.
Nāc.
Un kur ir mans dēls?
Liec mani mierā!
Lūdzu!
Sebastian...
Sebastian, ielaid mani, lūdzu!
Piedod.
Palīdzi man.
Azrael, viņš tev nepalīdzēs.
Tu vēl vari izvēlēties.
Nav dzīves ārpus Debesīm.
Esam klāt.
Tad mamma teica, ka vari izārstēt iemiesošanos.
Tāpēc atnācu atzīt grēkus.
Vairs nevaru atcerēties grēkus.
Tas ir viss?
Tagad tev jāaizmirst tā dzīve.
Exorcizamus te,
omnis immundus spiritus, omnis satanica potestas,
omnis incursio infernalis adversarii,
omnis legio, omnis congregatio et secta...
Bet viņa bija tava māte. Sieviete, kura tevi uzaudzināja.
Tu biji visa viņas pasaule.
Zini, kāpēc tēvs mūs pameta?
Jo viņš mani redzēja to pašu dumjo padauzu, kāda tu esi.
Tu biji izredzētais.
Pjotrs teica, ka tu spēj dziedināt.
- Varbūt tā nebija. - Bija!
Es uz savu istabu! Tagad!
Tu darīji to, ko viņš gribēja.
Viņš teica: "Zinu, ka sāp. Un zinu, kāpēc."
Un ar to pietika?
Bet tas bija tavs bērns.
Ja pievilsi Pjotru, atradīšu dziļāko aku un iemetīšu tevi tajā, skaidrs?
Baidies tikt izspļauts!
Pjotrs nav Jēzus.
Omnis congregatio et secta diabolica,
in nomine et virtute Domini Nostri Jesu Christi, eradicare...
Sebastjan!
Tētis ir atgriezies.
Sāksim būvniecību rīt.
Templis būs milzīgs.
Es gribu, lai tas ir pietiekami liels vairākām baznīcām.
Es gribētu...
Azrael...
Tu atgriezies.
Mans Azrael.
Mans dēls.
Kā redzi, mums iet lieliski.
Kā parasti.
Mēs būvēsim templi.
Skrieniet!
Vēl ūdeni!
Palīgā!
Es mīlu jūs abus.
Bet man galvā ir elle.
Ko tu izdarīji? Debesis deg? Ko tagad?
Ko tagad?
Es mēģināšu dzīvot.
Un iepriekš nedzīvoji?
Tad nezinu, kā dēļ ieradies.
Saki: "Jēzus, glāb mani."
"Jēzus, glāb mani."
"Es gribu dzīvot."
Tu dzīvosi.
""Jēzus, glāb mani, jo es gribu dzīvot."
Tev bija miers! Neviens tev netraucēja!
Tu gribi dzīvot. Tavas sāpes negrib dzīvot.
Tu dzīvosi, ja gribi dzīvot! Un es to negribu!
- Jēzus, ļauj man izturēt vēl dienu. - Skaļāk.
Paskaties uz mani!
- Jēzus, ļauj man izturēt... - Lai dzird.
Paskaties uz mani!
Jēzus, ļauj izturēt...
- "Jēzus, ļauj man izturēt..." - Jēzus, ļauj...
Kurš ir tavs Dievs?
- Ne tu! - Ne es?
- Jēzus, ļauj man izturēt... - Skaļāk!
Jēzus! Ļauj man izturēt...
Karali! Karali, mēs netiekam galā!
Dari kaut ko, Karali!
Ko tu izdarīji?
Ko pie velna tu izdarīji?
Šīs ir mūsu mājas!
Brīnums.
Tas ir brīnums!
Tas ir brīnums.
Mūsu tēvs debesīs...
...svētīts lai top tavs vārds...
Šīs nav tava stāsta beigas, Sebastjan.
Šī ir tikai tavas īstās dzīves pirmā nodaļa.
Un?
Kaut ko atradāt?
Nē.
Es arī.
Kā ar tevi?
Mans Kungs.
Tēvs.
Ja esi dzīvs, dod man zīmi.
Dod man zīmi.
Lūdzu.
Ei!
Ko jūs darāt?
Ļaudis!
Viņš nav miris!
Viņš atgriezīsies!
Karalis ir dzīvs!
Karalis ir dzīvs! Nesaprotat?
SEBASTJANS PAMETA SEKTU PIRMS 30 GADIEM.
VAIRUMS NO VIŅA TUVINIEKIEM ZAUDĒJA SAIKNI.
CILVĒKI VIŅU JOPROJĀM UZSKATA PAR SEKTANTU.
AR MĀTES PALĪDZĪBU CĪNĀS PAR NORMĀLU DZĪVI.
KATRU DIENU VIŅŠ PRĀTO: "KĀPĒC PIEVIENOJOS DEBESĪM?"
SEBASTJANS KELLERS, 54 GADI
Tulkoja: Anete Vecvērdiņa-Ūdre Iyuno