Downloaded from YTS.LT
Acest spectacol este protejat de roșu,
Official YIFY movies site: YTS.LT
negru și verde, deschis doar cu cheia cunoașterii.
27 OCTOMBRIE 2019 CENTRUL KENNEDY PREMIUL MARK TWAIN PENTRU UMORUL AMERICAN
Eram un copil sensibil.
Eram sensibil, plângeam ușor și mi-era frică să mă bat cu pumnii.
Și mama îmi spunea asta. Nu știu dacă mai știi,
dar mi-ai spus asta de multe ori.
Mi-ai spus: „Fiule, uneori trebuie să fii leu
ca să poți fi mielul care ești cu adevărat.”
Vorbesc ca un leu.
ÎN DIRECT DIN CAPITALA NAȚIUNII NOASTRE
ÎN DIRECT 10 OCTOMBRIE
LEGEA NEGRILOR DE NEOPRIT
Mulțumesc!
Mulțumesc foarte mult.
Vă rog, luați loc.
Stați confortabil.
Avem multe de discutat.
Acum, trebuie să vă spun cum a luat naștere acest spectacol.
Știți că locuiesc în Ohio.
În ianuarie, când ăsta, Trump, și Elon...
au creat chestia asta cu DOGE și au tăiat posturile din administrație,
piața imobiliară din orașul meu natal a scăzut cu 20%
în primul trimestru. Și nu vreau să vorbesc ca un alb.
Dar au făcut asta, nu-i așa?
Și apoi, când ăsta a trimis Garda Națională în orașul meu natal
și a preluat poliția de la primar.
Nouă, negrilor din DC, nu ne place asta.
Dar apoi guvernatorul meu din Ohio a trimis Garda Națională
să păzească orașul meu natal.
Și i-am sunat pe ăștia și le-am spus: „Vin acolo.”
Pentru că ăștia încearcă să ia „ciocolata” din Orașul Ciocolatiilor.
Am zis: „Trebuie să mă duc acasă cât încă e orașul pe care-l știu.”
Apoi, m-am dus pe Instagram și am văzut protestele din DC.
Mulți albi spuneau: „Nu pe străzile noastre!”
Am spus: „E prea târziu.”
Acești albi sunt înrădăcinați. „Nu pe străzile noastre, nu o veți face.”
Și ăsta, Trump, vorbea ca și cum ar ieși la cină.
Nu e așa.
Da, și trebuie să vă spun adevărul.
Nu e singurul oraș în care se întâmplă asta.
Se întâmplă în California, se întâmplă în Oregon,
se întâmplă în Illinois și se întâmplă în Memphis.
Și negrii din Memphis s-ar putea să aibă nevoie de asta.
Fiți rezonabili. Nu știu dacă ați fost recent în Memphis,
dar ăia au furat deja două tancuri de la Garda Națională,
așa că deja știți.
Știți deja.
Și am venit aici supărat, gata de luptă, dar când am traversat orașul,
părea curat, oameni buni. Pe bune, părea curat.
Mult mai curat decât ultima dată.
Azi am văzut doar un tip făcând treaba mare pe stradă.
Dar știți ce? Avea o pungă. Ăla a strâns după el.
Așteptam să-i ajute cineva pe cei fără adăpost.
Știți ce e nasol la Washington?
Suntem capitala națiunii și nimeni nu dă doi bani pe oamenii fără adăpost.
O să vă spun adevărul. Simt că sunt singurul căruia îi pasă.
Voi nu știți asta, dar, în ultimii doi ani,
am lucrat în secret cu persoanele fără adăpost din Washington
și am cheltuit două milioane de dolari pe proiectul meu pentru ele.
Nu mă aplaudați.
Nu le-am dat mâncare sau ceva.
Doar i-am învățat dansul „Thriller.”
Și o să aveți parte de o mare surpriză de Halloween.
Îmi pare rău că n-am venit acasă mai devreme, dar am fost ocupat în Ohio.
Și mulți mă întreabă: „Ce faci acolo?”
Nu știu dacă știți asta, dar e adevărat.
O să vă spun ce am făcut. Orașul în care locuiesc
de 25 de ani...
L-am cumpărat aproape tot.
Îmi place acolo.
Ohio îl iubește pe Trump, dar orașul în care locuiesc este ca o mică insulă
de Bernie Sanders în marea Trump.
Toți albii sunt săraci acolo, dar aceștia sunt
albi hippie murdari și îmi plac.
Îmi plac acești albi.
Și ei mă plac.
Dar știți ce am învățat despre albii liberali?
Albii liberali îi lasă pe negri să facă ce doresc
până când le cumperi cea mai mare parte a orașului.
N-au fost de acord asta.
Albii au devenit suspicioși, dar știți ce?
Nu-i învinovățesc.
Pentru că... Nu, serios. Dacă aș fi alb
și oamenii din acest oraș ar fi negri, știți ce ar spune?
Ar spune că „gentrific” orașul.
Dar nu poți descrie ce le fac acestor oameni.
Eu dețin totul, băi, totul.
Eram supărat pe albi când eram tânăr.
Credeam că ei sunt nedrepți.
Dar acum că am toate proprietățile, îi înțeleg. E distractiv.
E plăcut să te apropii de albii și să-i întreb: „Ai ce căuta aici?”
„Chem poliția.” E distractiv.
Dețin atât de multe proprietăți în oraș, și asta e adevărat,
Încât albii ăștia cred că sunt responsabil de bunăstarea lor.
E ridicol. Nu-s funcționar public, băi!
Sunt capitalist.
Merg pe stradă văzându-mi de treaba mea,
iar ei vin la mine cu preocupările lor. „Dave!”
„Felicitări pentru că ai cumpărat întregul oraș blestemat.”
„Dar trebuie să începi să te gândești la niște locuințe accesibile pe aici.”
Și eu voi răspunde: „Păi, de fapt, campionule, îmi permit casa mea.
Pare a fi un rahat personal.
Dacă mă gândesc bine, îmi pot permite și casa ta.
Dacă vrei să vinzi, vino la băiat.
Colecționez întreg orașul.
Adun tot orașul ăsta blestemat.”
Habar n-am de unde au bani sărăciile astea.
Nu cu mult timp în urmă,
nenorociții ăștia au construit din senin o stație de pompieri nouă-nouță.
De unde naiba au făcut rost de bani? Ce naiba e asta?
Și știți ce au făcut? Asta e o porcărie rasistă.
Au încercat să vândă vechea stație de pompieri
la licitație, știind că voi fi plecat din oraș.
E o porcărie.
Dar e prea târziu pentru asta.
Am pus turnători Prin tot orașul.
Ăia abia așteptau. Alergau spre mine. „Domnul meu, am vești!”
Eu ziceam: „Ce se întâmplă?
Ce spui? O casă de pompieri?”
Am cumpărat pompierii.
Am transformat nenorocita aia într-un club de comedie și muzică.
Ne distrăm de minune acolo. Trupa Clipse a fost acolo. Ne distrăm.
Tuturor vedetelor pe care le-am întâlnit le-am cerut să cânte în club.
L-am văzut pe Mick Jagger de la Rolling Stones.
I-am zis: „Hei, Mick.”
„Mick, trebuie să vii în Ohio și să cânți în clubul meu.”
Și i-a plăcut ideea. A răspuns: „Bine.”
A spus: „Bine, îmi place să cânt în cluburi.”
Mi-a cerut să-i povestesc despre oraș.
I-am răspuns: „Ce vrei să știi?”
Și s-a uitat la mine ca... Știți privirea lui.
El a spus: „Sunt fete acolo?”
L-am mințit în față. I-am răspuns: „Da.”
A știut că ceva nu era în regulă. A zis: „Nu.
Haide, Dave. Știi tipul de fete care îmi plac.”
I-am spus: „Mick, nu știu ce fel de fete îți plac.”
Atunci el a spus: „Știi tu.
Ai ascultat muzica mea.
Există gagici albe cu picioare murdare?
I-am răspuns: „Mick, o să-ți placă locul ăsta.
Mick, gagicile astea lasă dâre în jurul piscinei publice.”
Păsărici hippie murdare, cu asta mă ocup.
Nu sunt deloc un tip care se droghează, da?
Dar sunt în divertisment, înțelegeți?
Am fost la tot felul de petreceri. Sunt sincer,
fumez iarbă, dar nu consider că iarba e un drog.
Dar știți cum e în lumea spectacolului. Am fost la petreceri cu cocaină, cu iarbă,
am fost la toate și vă spun doar adevărul
despre ce am văzut.
Alea cu cocaină sunt mai frumoase decât alea care fumează.
Mă uit la alea care fumează, zic: „La dracu', ai dormit în țoalele alea?
Ce naiba e cu tine?”
Nu au energie pe chip.
Nu poartă sutien tot timpul, așa că țâțele lor atârnă.
„Ia-ți scula din fața mea, bă!” Așa vorbește una care fumează iarbă.
„Nu o să ți-o sug, bă.
Am gura uscată de tot.”
Ați fumat vreodată iarbă? E scârbos, nu-i așa?
Ca și cum o pisică ți-ar suge-o. Adică, ce fel de...
Cum de nu ai deloc umezeală în gură?
Fă, du-te și udă-ți gura și încearcă din nou, bine?
Du-te și bea niște apă.
Ce scârbos.
Bleah!
Recent, la știri...
Am primit din nou multe critici...
pentru că am participat la un festival de comedie în Arabia Saudită.
Uralele alea sunt de la negri.
Albii din America sunt furioși.
Oameni buni, vă spun ceva, nu m-am simțit niciodată vinovat pentru ceva.
Adică, niciodată nu m-am simțit... Nu mă simt...
Nu mă simt deloc vinovat.
Îl știți pe Bill Maher, celebru comediant.
Îl cunosc pe Bill de când aveam 18-19 ani
și nu am spus asta public, dar să-l ia dracu’ pe tipul ăla!
M-am săturat de comentariile lui îngâmfate și de rahat.
Nenorociții ăștia se comportă așa fiindcă am fost în Arabia Saudită
și mi-am trădat cumva principiile.
- Nu e adevărat! - Știu că nu am făcut-o.
Nu.
Nu, lăsați-mă... Haideți, lăsați-mă să fac asta.
Și sunt sigur... Nu. Haideți!
Bine, acum calmați-vă cu toții.
Sunt sigur că am dreptate.
În primul rând, ce au spus? Au spus: „Păi...”
Au spus: „Păi, Arabia Saudită a ucis un jurnalist.”
Odihnește-te în pace, Jamal Khashoggi.
Îmi pare rău că a fost ucis într-un mod atât de atroce.
Dar...
Și fără „dar”, ca să zic așa, punct.
Și, de asemenea...
Adică, uite, frate,
Israelul a ucis 240 de jurnaliști în ultimele trei luni.
Deci, nu știam că voi încă mai numărați.
Ăștia m-au luat la mișto că eram pe scenă în Arabia Saudită.
Nu le-am spus să scrie asta în ziar. Am spus-o doar pe scenă.
Am spus: „E mai ușor să vorbești în Arabia Saudită
decât în America.”
Și ăștia s-au simțit cumva jigniți.
Susțin asta cu toată convingerea. Nu uitați prin ce am trecut.
Acum doi ani, era să fiu „anulat” chiar aici, în Statele Unite
din cauza glumelor despre transsexuali. Dar vă spun ceva.
Glumele despre transsexuali au avut mare succes în Arabia Saudită.
Ăia nu se mai săturau de ele.
Eram iubit, frate! Mă întrebam: „Unde ați fost până acum?”
Toate articolele ziceau despre comedianți că s-au vândut unui dictator.
Dar toate articolele au poza mea în ele.
Și știți ce? Nici nu pot să mă supăr. Pentru că, să fim sinceri,
am câștigat mai mulți bani decât toți acei comedianți.
Nici nu mai lucrez la Netflix.
Știți care e noua mea slujbă?
Aștept doar să mă sune arabii.
„Vă pot ajuta cu ceva? De ce aveți nevoie?”
Îmi place să lucrez în Orientul Mijlociu. E al doilea spectacol al meu acolo.
Am făcut unul cu trei luni înainte. A fost în Abu Dhabi.
Și ăia aveau un festival de comedie.
Nu ați fost niciodată în Orientul Mijlociu.
Iată ceva nebunesc despre ei ce probabil nu știți.
Știți cum toată lumea are un câine pe aici?
Acolo, ăștia nu-s cu câinii.
Știți ce fac? Au păsări. Șoimi, frate.
Ăștia au șoimi ca animale de companie.
Nu-mi venea să cred. M-am dus la mall și i-am văzut pe ăștia cu șoimi.
Mi-am zis: „Asta e tare.”
Și aici, în DC, s-ar putea să vedem câte un proxenet ici-colo.
Și asta e...
N-am văzut pe unu’ să-și pună pasărea la muncă. Ăla zicea: „Adu-mi un iepure.”
Și pasărea aia nenorocită îi aducea ăluia un iepure.
Iar el îi dădea păsării o bucată și mânca restul singur.
Am văzut un tip la mall cu un șoim.
Vorbeam despre tâmpenii. Și nu știu ce... Nu știu de ce m-am gândit să fac asta.
Ceva m-a apucat. Am spus: „Băi, împrumută-mi șoimul ăla.”
Și a făcut-o.
Mi-a dat mănușa și mi-a dat șoimul.
Am făcut multe chestii mișto în viața mea,
dar cea mai tare chestie pe care am făcut-o...
Nici nu vă dați seama cum e.
Am intrat într-o arenă de ca asta, cu 20.000 de oameni urlând.
Aveam un șoim viu pe braț. Ăia au înnebunit.
Mulțimea era în delir. Asta e pasărea lor națională.
Acum, nu știu nimic despre pasăre.
Se pare
că specia de șoim de pe brațul meu e cea mai rapidă creatură de pe pământ.
Nu știam asta.
Se pare că atunci când vânează, zboară drept în sus
și cade cu o viteză de vreo 380 km/h, conform măsurătorilor.
Își ucide prada, apoi zboară și se întoarce
și ia ceea ce a ucis. Nu știam asta.
Și când mergeam prin arenă, mulțimea țipa,
dar șoimul nu s-a panicat, pentru că purta un fel de mască,
iar ăla arăta ca...
Dar nu s-a panicat.
Acum, eu nu știam că masca face parte din antrenamentul șoimului.
Dacă îi scoți masca, el va crede că e timpul să vâneze.
Aș fi vrut să-mi fi spus asta.
Eram pe scenă, mare și tare,
iar șoimul stătea și se uita prostesc.
Și eu ziceam: „Ăsta nici măcar nu vede spectacolul.”
Așa că i-am scos masca.
Băi, șoimul și-a pierdut mințile. A urmat haosul.
Nenorocitul a zburat așa de pe brațul meu.
La început, toată lumea aplauda: „Da!”
Și ăla s-a aruncat în picaj, cu 360 km/h.
A omorât o gagică din al treilea rând.
Și era o gagică transsexuală. Când a lovit-o, i-a ieșit scula.
Toată lumea a țipat. Eu am zis: „Rahat!”
Nu știam ce să fac.
Următorul lucru pe care îl știu e că a venit poliția arabă
și ăștia m-au scos de pe scenă.
Nu mi-am dat seama că eram arestat. Am întrebat: „Ce înseamnă asta?”
Era clar că tipii știau că a fost un accident.
Și, înainte să-mi dau seama, m-au acuzat de omor.
Am spus: „Omor?”
Ce naiba? A fost un accident.
Apoi, m-au dus la tribunal,
iar ăștia au început să citească glumele mele despre transsexuali.
Purtându-se de parcă am ucis-o intenționat.
Am spus: „Nu știam că era transsexuală
până nu i-a ieșit scula!
E strigător la cer!
Sunt american!”
Nu credeam că am probleme, dar la final e singurul cuvânt pe care l-am înțeles.
Ăla a spus: „Vinovat.” Eu am zis: „Ce?”
Și viața mi-a trecut prin fața ochilor. Am zis: „Aș fi vrut să nu fi venit aici.”
Probabil vă întrebați cum de sunt aici în seara asta.
Nu știam asta atunci, dar am aflat că,
norocul meu, uciderea unui trans în Orientul Mijlociu e o contravenție.
Da, e mult mai ușor să vorbești...
în Arabia Saudită.
Jimmy Kimmel a fost „anulat”.
Să vă spun ceva. Nu numai că l-au anulat pe Kimmel,
dar tipul ăsta, Carr, care conduce FCC a avut tupeul să spună că Kimmel,
dacă vrea să revină la televizor... Nu știu dacă Carr a spus asta,
dar cineva a spus-o. Au spus că ăsta trebuie să plătească
banii lui Charlie Kirk pentru fundația Turning Point USA
pentru a reveni. Acum, gândiți-vă la asta.
Elon Musk a cumpărat alegerile pentru Trump Curtea Supremă a spus
că banii reprezintă libertatea de exprimare.
Așadar, poți cheltui banii cum vrei să te exprimi,
dar dacă îl obligă pe ăsta să plătească pentru ceva în care el nu crede,
atunci îl obligă să spună ceva ce nu crede.
Și șase milioane... Scuzați-mă.
Ascultați, am câștigat mulți bani.
Dar aș accepta bani din Arabia Saudită în orice zi,
doar ca să pot spune „nu” aici. E bine să fii liber.
Și știu că oamenii din Arabia Saudită
nu pot spune tot ce eu am avut voie să spun.
O înțelegere e o înțelegere. Regele a zis că pot spune toate astea.
Am privit situația ca pe o misiune diplomatică.
Trebuie să duc glume cu păsărici în Orientul Mijlociu.
Acolo au toate păsăricile și nici nu pot vorbi despre asta.
Am spus: „O voi face.”
Lucrurile nu mai sunt ca atunci.
Negrul ăsta, Puff, a primit 50 de luni.
Nu-mi place să vorbesc despre asta.
Uitați ce părere am despre Puffy și trebuie să-mi declar părtinirea.
Cu ani în urmă, am fost atacat pe scenă...
în California, la Hollywood Bowl. S-a întâmplat cu mult timp în urmă.
Pe vremea aia, Charlie Kirk era viu și nevătămat.
Iată alt motiv pentru care e greu să vorbești în America, pentru că,
dacă vorbești ca meserie și vezi că Charlie Kirk a fost ucis așa,
o să fiu sincer, frate, am fost șocat.
Adică, Charlie Kirk e un alb cu intenții bune
și l-au omorât pe nenorocit. Am spus: „Albii ăștia...
Nu i-ai mai văzut niciodată așa.
Joacă pe bune.”
Și apoi, a doua zi, la știri,
când toate detaliile erau incomplete, au ieșit și au spus ceva de genul:
„Se pare că au existat mesaje transsexuale inscripționate
pe gloanțe.” Eram acasă și ziceam: „Nu!
Sunt mort ca un pui prăjit!”
Și apoi, câteva săptămâni mai târziu, au spus ce era scris pe gloanțe.
Pe unul dintre gloanțe era scris „Bella Ciao, Bella Ciao,
Bella, Bella, Bella Ciao.”
Pe un alt glonț era scris „Dacă citești asta, ești gay.”
Mă gândeam: „Trebuie să văd gloanțele.”
Cum naiba scrie ăsta paragrafe întregi pe gloanțe?
Cât de mari sunt gloanțele astea? Ce-i tipul ăsta, ceasornicar?
Poate să scrie toate astea pe un glonț?
Nu iau în derâdere moartea lui Charlie Kirk,
dar nu sunt sigur ce înseamnă asta
și nu am încredere în ce spun ei că este.
Vă voi spune ce nu cred, iar albii s-au grăbit să spună asta.
Au spus: „Charlie Kirk e Martin Luther King al generației.”
Nu este.
Da, asta e o exagerare.
Amândoi au fost uciși într-un mod teribil.
Amândoi au fost împușcați în gât,
dar aici se termină asemănările.
Pentru că Charlie Kirk e o...
personalitate pe internet. Nu, dinadins.
Fundamental, el nu poate funcționa ca Dr. King.
Ăștia de pe internet sunt negativi fiindcă trebuie să fie.
Fiindcă nimeni nu va interacționa cu ei
dacă nu spun ceva care îi supără.
Ăsta e Charlie Kirk.
Vi-l puteți imagina pe Dr. King comportându-se ca Charlie Kirk?
„Dați like și abonați-vă.
Urmăriți-mă pentru mai mult conținut de acest gen.
Toți negri trebuie să fie liberi. Convingeți-mă că nu am dreptate.”
Congresul a votat...
ca 14 octombrie să fie Ziua Comemorării lui Charlie Kirk
și toată lumea a fost de acord.
Nu o să huiduiesc asta. Vă amintiți... Hei, nu.
Amintiți-vă de ăla dacă vreți.
Și amintiți-vă de el cum vreți.
Dar știu că majoritatea congresmenilor au votat pentru asta
fiindcă le este frică de violența politică.
Vă spun eu, e mai ușor să vorbești în Arabia Saudită.
Eram pe scenă în Statele Unite și ăia s-au supărat pentru că am spus:
„Poate Puff va scăpa.” Și am spus: „Sper că da.”
Iar publicul a huiduit.
Bine, uitați ce e, nu cred că Puff are dreptate,
dar când am fost atacat în LA, la Hollywood Bowl,
oamenii uită că Puff a fost cel care l-a imobilizat pe agresor.
El mi-a salvat viața.
E greu să fii supărat pe el după asta.
Aveam pază, dar înțelegeți ce vreau să spun?
Ăia nu erau pregătiți.
Aveau pantofi alunecoși sau ceva.
Au fugit. Toți au alunecat și au căzut.
Iar Puffy l-a prins pe atacator și l-a imobilizat.
Apoi am auzit de uleiul pentru bebeluși
și m-am întrebat: „Pe ce or fi alunecat ăia?”
O mie de sticle de ulei pentru bebeluși e mult.
Nu uitați, nu era judecat că avea o mie de sticle de ulei pentru bebeluși,
fiindcă nu e o crimă să ai o atâtea.
E scârbos.
Dar nu e ilegal.
Și o să vă mai spun ceva ce nu v-am spus... dar e adevărat.
Într-o noapte, în Los Angeles... N-ar trebui să vă spun, la naiba!
Am fost la casa lui Puffy.
Nu, n-am văzut... Uitați, n-am văzut nimic din ce s-a spus în procesul acela.
Am trecut prin sufrageria ăluia, casa era curată, cu tracțiune pe podea,
nimic alunecos pe jos.
O seară perfect normală.
Singurul lucru...
singurul lucru, în retrospectivă,
dar atunci n-a însemnat nimic...
M-am gândit la asta după ce am aflat tot.
Dar, în retrospectivă, a fost o porcărie. Eram în curtea din spate
și beam și râdeam, vorbeam,
și apoi Puff a început să învârtă băutura așa și zice...
„Deci, Dave.”
Zice: „Cm te distrezi?”
Mă cunoașteți. Am zis:
„Nu știu, omule, cărți, jocuri video...”
Nu știam că era marea mea șansă să i-o trag lui Cassie.
Să fie sănătoasă.
Nu o iau în derâdere. A trecut prin ceva îngrozitor.
Dar amintiți-vă, au continuat să difuzeze acel video
cu el bătând-o în holul unui hotel. Un video îngrozitor.
Dar el nu era judecat pentru asta.
Dacă vă amintiți, a plătit-o pentru asta înainte de acuzațiile federale.
I-a plătit 35 de milioane de dolari, din câte am auzit.
Ceea ce nu înseamnă că e corect, dar haideți.
Cunosc unii care s-au luptat cu Mayweather pentru mai puțin.
Și ăia au trebuit să lupte 36 de minute.
Dar Cassie e o gangsteră.
A făcut ceva ce nu i-aș dori nici celui mai mare dușman.
A trebuit să depună mărturie despre viața ei sexuală. Ce greu e!
Dumnezeu să ne ferească de așa ceva.
Orice spui despre sex în public va suna rău.
Chiar dacă e despre cum ți-o tragi cu soția.
Judecătorul va spune: „Spune-mi dacă...
Ți-ai tras-o cu soția față în față?”
„Da, domnule judecător, am făcut-o.” „Poți descrie...”
„Da, m-am uitat la ea, în ochii ei reci și plictisiți, și apoi...
apoi i-am dat la o parte chiloții mari și era ca un tufiș care urla
a nepăsare, și eu doar... Înțelegeți?
Am trecut peste asta ca un campion.”
Cassie a trebuit să facă ceva mai greu. Îi puneau tot felul de întrebări...
„Sean Combs a urinat în gura ta?”
Eu ziceam: „Doamne Dumnezeule!” Ea nu a ezitat.
„Da, onorată instanță, a făcut-o. A urinat...”
Îmi pare rău.
Făcusem ceva.
Pregătisem ceva pe care voiam să-l încerc.
A fost greu, dar chiar voiam...
Este cea mai lungă încheiere din istoria carierei mele.
O să o fac, dar frate, va fi nevoie de multă concentrare,
așa că nu strigați și nu mă distrageți, doar bucurați-vă.
E greu, știți, ca și cum... Încheierea spectacolului...
încheierea spectacolului e totul,
iar încheierea spectacolului în DC e importantă.
În seara asta, voi face două finaluri diferite.
Voi face finalul pentru Washington, și apoi...
Asta țipă ca o alarmă de mașină, ați auzit?
A auzit toată lumea?
Iisuse Hristoase!
Bine, și după asta, dacă pot ajunge acolo,
voi încheia ca în Arabia Saudită.
Bine, asta e partea dificilă. Faceți-mi o favoare, cei din producție.
Faceți asta mai sexy, dați-mi lumini de club de comedie.
- Te iubim, Dave! - Și eu vă iubesc.
Lăsați-mă să mă concentrez. Asta este...
Când o să vedeți, o să înțelegeți că e mai greu decât...
E mai greu să faci asta decât credeți.
Stați puțin. Haideți, țipați. Dați-mi ceva de băut.
- Te iubesc, Dave! - Și eu te iubesc, amice.
Ascultați, spun asta...
în speranța că asta va aduce pace cuiva din public.
Chiar cred ceea ce urmează să spun.
- Te iubesc! - Știu cum e acum.
Înțeleg cum se simt mulți oameni. Oprește walkie-talkie-ul, campionule.
Știu cum se simt mulți dintre voi acum.
Nu mă auziți?
Mă auziți?
Beau ca Bill Cosby.
Nu o să-mi dea prea mult timp.
Știu cum se simt oamenii acum și sper că asta vă va aduce pace.
Și eu mă simt la fel.
Fără îndoială, fără absolut niciuna, noi toți,
individual și colectiv,
trăim într-un fel de conspirație, sunt sigur.
Sentimentul pe care îl aveți că ceva nu e în regulă, sau poate gândiți:
„Hei, am dreptate în privința asta? Sunt nebun?” Nu, oameni buni.
Nu sunteți nebuni. Lucrul ăsta pe care îl simțiți,
vă spun eu, îl simt și eu.
Dar uitați ce vă sugerez.
Dacă nu știți care e conspirația, atunci spuneți asta.
„Nu știu” e un răspuns acceptabil.
De fapt, dacă nu știți, e cel mai bun răspuns.
Dar toate speculațiile astea despre care e conspirația,
vă rog, tăceți dracu’ din gură.
O să le faceți rău tuturor.
Puteți spune „simt” „cred” sau „bănuiesc”
sau „mi se pare că”, dar vă rog, nu mai spuneți că știți.
În momente ca astea,
ultimul în care am încredere e ăla care e sigur pe el.
E o nebunie.
Dar uitați ce cred eu.
Cumva, țara asta a luat-o razna...
în 1910.
Am redus totul la un tip anume.
Are legătură cu... Și gândiți-vă la ce spun mai târziu, nu acum.
Are legătură cu Jack Johnson.
Jack Johnson...
a fost primul campion mondial la categoria grea.
Iar campionatul la categoria grea până în prezent
e cel mai prestigios titlu din sport.
Dar în 1908...
numai luptătorii albi aveau această distincție.
Nu pentru că luptătorii negri nu erau suficient de buni,
ci pentru că niciun luptător alb nu i-ar fi dat unui negru șansa
să pună mâna pe el.
Iar un tip pe nume Tommy Burns a devenit campion la categoria grea.
Iar Tommy Burns era o anomalie. Era canadian.
Și a spus: „Eu sunt campionul mondial la categoria grea.”
E canadian. Știți cât de efeminați sunt ei. Era ca...
A spus: „Nu sunt campionul Canadei, nu sunt campionul bărbaților albi.”
„Sunt campionul mondial la categoria grea
și îmi voi apăra titlul împotriva tuturor adversarilor.”
Și, măi să fie...
Jack Johnson a avut ocazia să lupte
pentru titlul de campion mondial la categoria grea,
nu împotriva unui american, cum era el, ci a unui canadian.
Acum, credeți că americanii l-ar susține pe Jack Johnson
pentru că era american.
Nu, negrul ăsta era mai negru decât Wesley Snipes.
Tommy Burns era, la acea vreme, cea mai scundă persoană
care a fost campion la categoria grea.
Iar Jack Johnson a pășit în ring și îl depășea cu mult în înălțime.
Și l-a bătut măr pe Tommy Burns.
În Sydney, Australia.
Toți luptătorii albi din America spuneau: „Acum înțelegeți?
Luptând cu afurisitele alea de maimuțe murdare și bătăușe.”
Înainte de Burns, campionul la categoria grea se retrăsese.
Un om pe nume Jim Jeffries.
Și toți spuneau: „Johnson nu e adevăratul campion.”
Au spus: „Jeffries e adevăratul campion și e bine că nu luptă,
altfel ți-ar tăbăci fundul negru, Jack Johnson.”
Așa că Jack Johnson...
Jack Johnson l-a provocat pe Jim Jeffries.
S-a întâmplat prima dată la Londra. Jeffries participa la o paradă,
iar Jack Johnson, negru fiind, a ieșit în evidență.
Ăsta era îmbrăcat la patru ace. Era foarte elocvent.
A spus: „Îți spun, bătrâne, mi-ar plăcea să-ți trag una.”
Jim Jeffries se uita doar la el. „Ce naiba?”
Apoi, Jim Jeffries a participat la o paradă în Sydney, Australia,
iar Jack Johnson a ieșit din nou în evidență.
„Zău așa, bătrâne, chiar vreau să-ți dau o cotonogeală.”
Jeffries se uita ca și cum ar fi vrut să spună: „Cum de ăsta are pașaport?”
Repet, era anul 1910.
Caracteristica principală a personalității lui Jack Johnson era îndrăzneala.
Există o poveste despre el, o legendă care spune
că într-o noapte a fost prins conducând cu viteză pe un drum de țară,
la sud de linia Mason-Dixon,
iar poliția l-a oprit pe Jack Johnson.
Asta era în 1910.
Probabil că zbura cu 20 km/h.
Poliția l-a oprit.
Poliția a spus:
„Costă 200 de dolari pentru un negru să depășească viteza pe aici.”
Pe atunci, o amendă ca asta era ca una de 50.000 de dolari azi.
Negrul Jack Johnson nu a ezitat.
I-a dat 400 de dolari și i-a spus: „Mă întorc tot pe aici.”
După luni de insistențe...
Jim Jeffries a cedat.
Iar Jack Johnson și-a apărat titlul împotriva lui Jim Jeffries
pe 4 iulie.
De aici provine expresia „marea speranță albă”.
Erau disperați să găsească un alb care să-l pună la punct pe negrul ăsta.
Vă spun eu ceva. Pe 4 iulie, Jim Jeffries nu era omul potrivit.
Jack Johnson l-a bătut măr.
Iar Jack Johnson a făcut ceea ce se numește în box „a duce lupta”.
Ar fi putut să-l facă knock-out din primele runde,
dar nu a vrut să moară. Voia să facă totul să arate bine.
Dar când s-a săturat de asta, pentru că pe atunci nu erau
lupte de 15 runde. Luptau până nu mai puteau.
Când Jack Johnson s-a plictisit...
l-a pus la pământ cu dreapta,
și îl vedeți pe Jim Jeffries în filmare începând să cadă,
dar apoi filmul se întrerupe.
Nu voiau să se vadă imagini...
în care acest negru le distruge speranța.
Și pe 5 iulie, în Statele Unite,
au avut loc revolte ale albilor, în care au ucis mulți negri
pentru a se asigura că restul își cunosc locul.
Pentru că Jack Johnson a fost primul negru
care a înfruntat fizic bariera rasială și a câștigat. Și iată poanta.
El nu a părăsit arena cu viața.
Jack Johnson avea o înclinație foarte particulară.
A părăsit-o cu viața și o gagică albă. Hai să vorbim despre asta.
Vedeți voi, Jack Johnson iubea să se culce cu femei albe.
Aproape exclusiv, se culca cu femei albe.
Și negrul ăsta îndrăznea să bată bărbații albi
și să le-o tragă gagicilor lor.
Lumea boxului negru era extaziată.
Fiecare mare luptător negru l-a sărbătorit pe Jack Johnson.
Au venit la Johnson și i-au spus:
„Jack, felicitări! Pot să obțin o luptă pentru titlu?”
Iar Johnson, ca predecesorii săi albi, a răspuns:
„Păi, eu nu lupt cu boxeri negri.”
„Eu îi bat pe albi și să mă culc cu gagicile lor.”
Și unul după altul...
s-au aliniat Marile Speranțe Albe, iar Jack Johnson i-a învins pe toți.
De fapt...
A fost nevoie de o hotărâre a Congresului...
pentru a-l opri.
Un congresman, Mann din Illinois, a elaborat „legea Mann”.
Legea Mann e legea care spune că-i ilegal
să duci o femeie peste granițele statului în scopul desfrânării.
În meseria mea, trebuie să știi chestii de genul ăsta.
Jack Johnson a fost judecat și condamnat pentru încălcarea legii.
A fugit din țară. A fost fugar timp de ani de zile
și asta i-a distrus viața.
În cele din urmă, în 1946, a murit în SUA într-un accident de mașină.
Înainte de a muri... e un citat preferat al meu
spus vreodată un american, a zis:
„Am riscat totul...
pentru plăcerea mea.”
Știți, a avea libertate e un lucru.
Să nu ai libertate e altceva.
Dar a folosi libertatea pe care nu o ai necesită un curaj enorm,
indiferent cât de egoist ești cu ea.
Iar Jack Johnson...
e o enigmă americană...
pe care trebuie să o rezolvăm.
Nu demult, acum câțiva ani, eram aici, în Washington.
Eram la MGM...
la National Harbor, și nu aveam niciun spectacol.
Eram la un concert al lui Stevie Wonder. Și Stevie Wonder nu știa că sunt acolo.
Eram în culise.
Am ajuns târziu. El deja începuse concertul.
Și era o seară foarte specială.
Era seara dinaintea...
înmormântării Arethei Franklin.
Iar Aretha Franklin era o persoană foarte specială pentru mine.
Prima dată când am cântat la Radio City, mi-a oferit un job în deschidere.
O șefă severă, dar o artistă extraordinară.
Și Steve era pe scenă, făcând senzație.
Apoi, în mijlocul spectacolului...
a început să cânte niște bucăți
din toate melodiile pe care le-a scris pentru Aretha Franklin.
Și trebuie să vă spun, erau multe.
Hituri uriașe, pe care nici măcar nu știam că le-a scris.
Iar mulțimea se distra și își sărbătorea viața.
Și, dintr-o dată, în mijlocul acestui moment...
Stevie a izbucnit în lacrimi.
Și-a pus capul pe pian și îl auzeam suspinând.
Iar eu eram beat.
Și doare ca un bărbat să audă un alt bărbat plângând.
Și nici nu m-am gândit la asta. „Trebuie să mă duc la el.”
Și am coborât pe scenă. Știți, e ca acasă.
Când mulțimea m-a văzut, au început să aplaude.
Dar Stevie nu știa că sunt eu. Ăla arăta ca un șoim.
M-am așezat lângă el, la pian, și i-am spus: „Steve, eu sunt.”
Apoi a zâmbit larg
și am început să glumim și să cântăm.
După spectacol, eram în culise și m-a întrebat...
mi-a spus: „Ce faci mâine?”
I-am răspuns: „Zbor la Detroit cu tine... să-mi prezint omagiile doamnei Franklin.”
Iar el a spus: „Nu.”
În acel moment...
un senator tocmai murise.
Marele John McCain murise.
Și Stevie a spus: „Vreau să-mi faci o favoare.”
A spus: „John McCain este expus în Capitol.”
„Vreau să te duci să-i duci...
omagiile noastre.”
Iar eu i-am răspuns: „Omule, aș prefera să merg la Detroit cu tine.”
Și Stevie mi-a aruncat acea privire. Arăta cam așa...
Nici măcar nu știa că eram chiar acolo.
Așa că am plecat.
A doua zi, m-am dus la Capitol.
Nu fac asta pentru nimeni decât pentru Stevie Wonder.
Fac orice în limita bunului simț.
Singurul lucru pe care nu-l voi face e să mă las de fumat.
Asta nu o voi face încă.
Dar am făcut-o. Am așteptat la coadă
și apoi am ajuns până la sicriul senatorului McCain
și am spus: „Stevie Wonder m-a trimis.”
„Adio, omule.” Și am plecat.
Dar asta era ceea ce voia, așa că am făcut-o.
Mulți oameni nu știu asta,
dar oamenii din Washington știu, care-s de vârsta mea.
Mulți oameni nu știu...
că Martin Luther King...
spre deosebire de Charlie Kirk, a rămas mai greu în amintire.
Că...
singurul motiv pentru care ziua lui de naștere
e o sărbătoare e pentru că familia King
și Stevie Wonder au făcut presiuni foarte intense și îndelungi
pentru această sărbătoare.
Oamenii uită.
Ceea ce ei numesc „Black Happy Birthday”,
„La mulți ani” al lui Stevie Wonder, era un cântec de protest
despre transformarea sărbătorii King într-o realitate.
Mulți ani trăiască
La mulți ani
Și a fost atât de eficient.
În cele din urmă, Senatul a votat.
Nouăzeci și nouă din 100 de senatori au fost declarat acea zi liberă.
Cu excepția unuia...
John McCain.
Tipul la care Stevie m-a trimis ca să-și ia adio.
Ce om minunat este Stevie Wonder.
Cât de multe ar putea învăța această țară...
de la un om ca el.
John McCain, Dumnezeu să-l ierte...
a intrat în belele din cauza acelui vot,
care s-a întors să-l distrugă ani mai târziu.
Câțiva ani mai târziu, candida la președinție
și a concurat împotriva primului negru care a obținut o nominalizare de partid.
Iar Obama a obținut acea nominalizare în ziua aniversării discursului
„Am un vis”.
Și dintre toate voturile din lunga carieră a lui McCain ca senator,
acel vot împotriva sărbătorii lui King nu l-a bântuit niciodată
așa cum a făcut-o atunci.
Deci, cum a contracarat asta? Vă voi spune ce a făcut.
Dacă vă amintiți, John McCain a sponsorizat un proiect de lege
pentru a-l grația postum pe Jack Johnson pentru încălcarea legii Mann.
Da, a sponsorizat acel proiect pentru a-l grația pe lui Jack Johnson.
Legea Mann este tocmai legea
pe baza căreia Sean „Puffy” Combs a fost condamnat recent.
Legea negrilor de neoprit a Americii.
Da, se întâmplă și altceva, dar nu știu ce. Vă plictisiți?
Nu!
Bine, o să continui. Mai e ceva.
Urăsc teoriile conspirației, dar o să vă spun una despre... ei bine...
și nici măcar nu e o teorie. Această parte știu că este un fapt.
Știați că...
când am părăsit Washington și m-am mutat la New York în anii '90,
Departamentul de Poliție New York avea o echipă specială pentru hip-hop?
Știați asta?
Și această echipă operațională urmărea pe oricine
care era implicat în cultura hip-hop.
Nu doar rapperi, traficanți de droguri,
pentru că ei credeau că aveau o legătură.
Chiar și tineri comedianți ca mine. Oricine era pe acea scenă
era cunoscut și se știa ce face.
Și pe vremea aceea, mergeam în cluburi de noapte,
dar mergeam într-un club și luminile erau puțin diferite.
Eu nu observam, dar băieții mă luau deoparte și îmi spuneau:
„Ai grijă în club, măi.
Au luminile FBI-ului aprinse.”
Însemna că iluminatul era ciudat fiindcă petrecerea era sub supraveghere
și îmi spuneau doar să fiu atent.
Și oricum nu făceam nimic rău,
frate, doar mă distram.
Știați că echipa specială a fost creată inițial
pentru a urmări doar două persoane?
Acei oameni erau un tip pe nume Christopher Wallace,
cunoscut și sub numele de Notorious B.I.G.,
și Sean „P. Diddy” Combs.
De ce?
Fiindcă acest negru a fost supravegheat timp de cel puțin 30 de ani,
dar abia acum au observat că este un escroc și bate femei?
Pun pariu că, dacă făcea toate astea,
l-au văzut făcând asta de mult timp.
Dar de ce acum?
Nu știu.
Era ciudat, în acest caz, că nimeni nu a chemat poliția,
cu excepția lui Kid Cudi.
Și toată lumea l-a numit pe Kid Cudi „turnător”.
Dar el nu era turnător.
Un turnător e când doi negri comit o infracțiune
și unul dintre ei e prins și îl toarnă pe celălalt
pentru a scăpa de probleme. Kid Cudi a fost violat de Puff.
A susținut că Puff i-a distrus nenorocitul de Porsche
cu un cocktail Molotov și nu s-a oprit aici.
A spus... Apoi a afirmat că Puff a pătruns în casa lui...
și a deschis cadourile de Crăciun ale ăstuia.
Mamă, aș fi fost furios!
Kid Cudi a spus: „Nu pot dovedi că a deschis cadourile,
dar am intrat și el era acolo, iar cadourile erau deschise
iar ăla zicea: «Crăciun fericit, playboy.»”
Ce ar fi trebuit să facă Kid Cudi?
Avea doar două opțiuni. Fie...
va trebui să-i faci chestii de gangster pe care-i va fi greu să le dovedească.
Sau, dacă nu ești așa...
și nu cred că Kid Cudi e așa...
ultima ta opțiune este...
că trebuie să chemi poliția.
Și bravo lui Kid Cudi!
A făcut ce trebuia.
Eu, pe de altă parte, sunt construit așa.
Dacă ăsta îmi făcea varză Crăciunul,
puteți să fiți siguri că-l făceam să sufere.
Unul o să vină și-mi va povesti totul
și nici nu va ști că eu am fost.
„Doamne, Dave!
Ai auzit ce s-a întâmplat cu Puffy?”
„Doamne, nu! Ce s-a întâmplat?”
„Făcea jogging singur în Topanga Canyon.
Un șoim a apărut de nicăieri și l-a omorât!”
„Vai, Doamne!”
Îmi place muzica hip-hop.
Îmi plac mulți dintre oamenii care fac muzica asta.
M-au învățat lucruri și mi-au arătat lucruri
pe care nu le văzusem niciodată, lucruri bune.
De exemplu, am fost odată în Atlanta.
Aproape am terminat, mai rezistă puțin.
Eram în Atlanta...
și un rapper pe nume T.I...
m-a sunat. La momentul acela, nu-l cunoșteam bine, acum îl cunosc,
dar îl știam suficient încât să aibă numărul meu.
Și m-a sunat și mi-a zis: „Dave, am auzit că ești în orașul meu.”
Mi-a spus: „Vreau să-ți arăt adevărata Atlanta.”
I-am răspuns: „Da, frate, să mergem.”
El a zis: „Ne vedem jos, în holul hotelului tău.”
Așa că m-am dus jos.
Am zis că glumește, dar când am ajuns jos,
el era afară, în fața hotelului, așezat într-un Phantom violet.
Mașina trebuie să fi costat un milion și jumătate de dolari.
O culoare violet frumoasă, cu scaune albe.
Este genul de mașină pentru care ai nevoie de șofer,
dar, din nu știu ce motiv, ăsta o conducea singur.
Nu am pus nicio întrebare.
M-am urcat în mașină și, omule, mi-a arătat Atlanta, totul.
„Outkast și ceilalți au început să facă rap acolo
iar Future obișnuia să se joace în parcul de aici.”
Apoi, a încetinit mașina și a arătat spre o casă și a spus...
„Martin Luther King a crescut în casa de acolo.
Și și-a crescut copiii aici.
Și aceea e biserica unde predica el.”
Și apoi... ne-am oprit la un semafor roșu,
și acești copii negri
s-au repezit la mașină cu sticle de apă.
Acești copii din Atlanta, dacă știți, sunt numiți „băieții cu apa”.
Toată activitatea lor e să vândă apă oamenilor care sunt blocați
în traficul fierbinte din Atlanta.
Nu știam asta.
Am văzut doar acești tineri alergând spre mașină,
și am încuiat ușa, la dracu’!
Dar T.I. a coborât geamul și a început să le dea ordine copiilor.
„Mai încet, nu puteți alerga spre mașina cuiva.
Nu știți ce au acolo.
Zâmbiți, ca să păreți mai puțin amenințători.
Și nu uitați să fiți politicoși. Da, dle. Nu, dnă. Vă rog, mulțumesc.
Asta vă va ține în viață.
Și păstrați condensul pe apă,
ca să pară răcoritoare și delicioasă.”
Și atunci copilul acela și-a dat seama că vorbea cu o legendă.
A spus: „Doamne! Mulțumesc, T.I.!”
Și i-a întins mâna pentru bani.
Iar T.I. s-a uitat la el și i-a spus:
„Ți-am dat sfaturi”, și a ridicat geamul și a plecat.
În acea seară...
am făcut spectacolul...
și când am coborât de pe scenă, T.I. era în culise cu un prieten
pe care nu-l cunoșteam. Știam doar că era cineva important,
pentru că toată lumea era entuziasmată că el era acolo.
Așa că l-am întrebat: „Auzi, cine e prietenul tău?”
Iar el mi-a răspuns: „Cel de acolo?”
A zis: „Cel de acolo e viitorul hip-hop-ului.”
Eu am zis: „Vrei să te calmezi?”
L-am întrebat pe tip.
„Omule, cum te cheamă?”
S-a uitat la mine și mi-a răspuns... „Sunt Nipsey.”
Și acesta era Nipsey Hussle.
Nu o să intru în detalii, dar vă spun că în acea noapte...
în acea noapte, eu și T.I. și Nipsey am ieșit...
și ne-am distrat de minune.
Ne-am distrat bine, nu nebunește, dar ne-am distrat.
Atât de mult încât, când m-am întors acasă de pe drum,
soția mea mă întreabă mereu: „Cum a fost călătoria ta?”
Îi zic: „A fost bine.”
Dar de data asta i-am spus: „Iubito, am cunoscut un tip super.”
I-am spus: „E mai tânăr decât mine, dar parcă e mai în vârstă decât mine.”
Iar ea a zis: „Ce? Ce înseamnă asta?”
Iar eu i-am răspuns: „Nu știu, fă. E ca și cum...
ai ieși cu un biscuit cu răvaș.
Negrul ăsta avea un răspuns pentru orice.”
I-am povestit totul despre Nipsey.
Ce e amuzant e că, ani mai târziu,
am văzut-o pe văduva lui Nipsey și m-a tras deoparte.
Nu o cunoșteam.
Și mi-a spus: „Vreau să-ți spun că soțul meu te iubea.”
Mi-a spus: „Mi-a spus că te-a cunoscut în Atlanta și că v-ați simțit minunat.”
I-am răspuns: „E o nebunie. Sigur ne-am simțit bine.”
Nu mult după ce l-am cunoscut, eram în LA pentru un spectacol.
După spectacol, am primit un mesaj de la un tip:
„Sunt la o petrecere și trebuie să vii.” I-am răspuns: „Mă culc.”
Mi-a răspuns: „Nu, omule, trebuie să vii la petrecerea asta.”
Așa că mă gândesc că, în sfârșit, merg la o petrecere nebună.
Petrecerea era într-un loc unde mai fusesem.
Nu eram entuziasmat să fiu acolo.
Dar când am intrat, totul era diferit.
Era plin de viață.
Și s-a dovedit că petrecerea era pentru Nipsey.
Nipsey fusese nominalizat pentru Albumul Rap al Anului,
și toți cei pe care i-a respectat erau la petrecere.
T.I. era acolo, Snoop era acolo, Jay-Z era acolo,
Puffy, înainte să știm ce a făcut, era acolo.
Eu eram acolo, și așa mai departe.
Și, pe cât de bună era atmosfera când petreceam,
mă distram, aveam totuși un gol în stomac,
pentru că îmi amintea de anii '90.
Și puteți să mă credeți sau nu,
vă spun doar ce am văzut și ce am simțit.
Aveau luminile de FBI aprinse.
Am zis: „Omule, petrecerea asta e sub supraveghere”,
dar nu m-am gândit prea mult.
Apoi, m-am întors acasă în Ohio și am tras un pui de somn,
iar soția mea m-a trezit și avea lacrimi în ochi.
iar ea a zis: „David.” I-am spus: „Ce se întâmplă cu tine?”
Ea mi-a răspuns: „Prietenul tău a murit.”
Și sunt bătrân, deci am zis: „Fă, va trebui să fii mai clară.”
Cunosc negri cu gută.
Dar era Nipsey.
Și de aceea îmi pare rău pentru fanii lui Charlie Kirk
pentru că știu cum e să vezi pe cineva pe care îl respecți
și pe care îl admiri împușcat de un neica nimeni.
Doamne...
E atât de greu să accepți asta.
Și dacă v-ați uitat pe internet și ați văzut toate acele clipuri oribile,
fiindcă era și un clip foarte sângeros cu uciderea lui Nipsey.
Apoi, m-am uitat la comentarii și internetul făcea ce face de obicei
și toată lumea venea cu o teorie a conspirației după alta,
dar cea pe care o vedeam tot timpul implica un medic holistic
din New York. Ați auzit de el?
E vorba despre un medic numit dr. Sebi.
La mijlocul anilor '90, în plină epidemie de SIDA,
un medic holistic de culoare din New York, dr. Sebi, a afirmat
că a vindecat două persoane de SIDA și HIV în mod holistic.
Și la acea vreme, asta era o afirmație ilegală
în Statele Unite din cauza FDA.
Deci, guvernul federal l-a dat în judecată pe dr. Sebi
iar statul New York a făcut același lucru.
Și dr. Sebi a câștigat ambele procese.
Și Nipsey Hussle, fără ca mulți să știe,
realiza un documentar pe care îl și producea,
despre munca și viața doctorului Sebi.
Iar oamenii de pe internet cred că forțe mai mari l-au ucis pe Nipsey
pentru a ascunde aceste informații de noi.
Sincer, nu știu.
Dar vă voi spune ceva ce știu cu siguranță.
Cel mai mare comediant e care l-am văzut e Charlie Barnett.
Charlie Barnett, o legendă a comediei de stradă din New York.
Făcea comedie doar pe stradă și am avut norocul să-l cunosc.
A fost mentorul meu.
Barnett era atât de bun în spectacole încât, de pe stradă,
și-a obținut un job la Saturday Night Live.
Da, dar în săptămâna de repetiții, au descoperit că nu știa să citească.
Așa că l-au concediat și l-au înlocuit cu Eddie Murphy.
Ar fi putut fi minunat.
Dar trebuie să citești pentru a fii în Saturday Night Live.
L-ați văzut pe Bad Bunny.
Nu-l critic, dar ăla citește, înțelegeți?
Charlie Barnett nu s-a lăsat descurajat. A continuat să insiste.
Și a continuat să joace în filme ca D.C. Cab - Șoferii, unde l-am văzut.
A jucat în Miami Vice.
Nenorocitul a devenit o vedetă prin propriile sale merite.
Dar ceea ce l-a ținut pe loc
este faptul că Charlie era un drogat teribil.
Ăsta a început să consume cocaină pentru a renunța la heroină.
Era condamnat.
A învățat comedia de stradă de la un tip pe nume Swami X,
iar Swami X nu l-a învățat doar cum să facă comedie,
ci și cum să se drogheze, iar Charlie n-a reușit să scape de asta.
Și când Charlie m-a îndrumat, chiar dacă era dependent,
nu l-am văzut niciodată drogat.
Nu a vrut niciodată să-mi facă ceea ce Swami i-a făcut lui.
S-a asigurat că am înțeles: „Cocaina nu e pentru tine,
chiar dacă gagicile cu cocaină-s mai mișto decât alea cu care umbli tu.”
Într-o seară, l-am văzut pe Charlie într-un club de comedie
și arăta groaznic.
Și tipul ăsta mă evita când era drogat,
dar nu l-am văzut arătând atât de rău.
Așa că i-am spus: „Charlie, ești bine?”
Nu a spus nimic.
I-am spus: „Ești drogat?”
Și el a râs.
Mi-a răspuns: „Nu, frate, nu sunt drogat.”
A spus: „Sunt pe moarte.”
Iar eu am spus: „Ce?”
Și el a spus: „Sunt pe moarte.
Am SIDA.
Și sunt pe moarte.”
Acum, cred că aveam 18-19 ani.
Nu cunoșteam pe nimeni care să aibă SIDA.
Dar trebuie să vă spun că asta m-a șocat.
Și apoi am început să mă gândesc la glumele lui.
Și el făcea aluzii la asta de ani de zile.
Avea o glumă în care spunea:
„Ieri, am făcut testul pentru SIDA. Am obținut 65 de puncte.”
Altă dată, când era pe scenă la Apollo
a spus: „În toate există părți bune și rele.”
Iar publicul a răspuns: „Da.”
A spus: „Atunci, ce e bun la cocaină?”
Și toată lumea din Harlem a răspuns: „Nimic.”
Iar el a spus: „La dracu’, cocaina a dus prețul unei femei la cinci dolari.”
Dar când a spus că are SIDA, am fost atât de șocat
încât m-am uitat la el ca să văd dacă glumește.
Și am știut, am spus: „Vorbești serios.”
Și am spus: „La dracu’ cu asta!”
A spus: „Ce vrei să spui?”
Am răspuns: „Nu o să mori lângă mine, băi.
Nu ăsta e destinul tău.”
El a spus: „Despre ce vorbești?”
Și l-am dus pe Charlie Barnett la doctorul Sebi.
Acesta este un fapt.
Iar doctorul Sebi l-a tratat pe Charlie Barnett trei luni.
E o poveste nebunească. Aș putea face un film.
E mult de zis, vă scutesc.
Dar esența poveștii e că Charlie a murit de SIDA.
D.C., indiferent cât de mult acest guvern sau oricine altcineva vă presează,
păstrați-vă mintea limpede.
Sunt aici pentru a vă reaminti că suntem o comunitate
și vom rămâne împreună.
Vom avea grijă unul de celălalt și vom aștepta să plece „portocala” asta.
Teama pe care o am pentru mine
de care am nevoie să mă protejați e cooptarea.
Vocea mea a devenit mai puternică decât am intenționat să fie
și nu-i pot lăsa pe ăștia să-mi facă ce i-au făcut lui Charlie Kirk,
sau chiar mai rău de atât.
Ce se întâmplă dacă ăștia mă împiedică cumva, mă cooptează
și apoi mă fac să spun lucrurile pe care vor ei să le spun?
Nu putem permite asta.
Așa că, pentru orice eventualitate,
avem nevoie de un cod.
Trebuie să fie ceva ce pot spune astfel încât, dacă o spun,
să știți că ăștia m-au prins.
Și să nu ascultați nimic din ce spun după ce zic cuvintele alea.
Dar nu spuneți nimănui ce este, trebuie să fie ceva care...
Înțelegeți ce spun. Ce eu nu aș zice.
Știu care-i codul!
Codul e: „Sunt alături de Israel.”
Mulțumesc foarte mult și noapte bună!
KIGALI, RUANDA
INSULA GORÉE – DAKAR, SENEGAL
INSULA CHANGU, TANZANIA
PRAGA, REPUBLICA CEHĂ
PENTRU D'ANGELO
ȘI, CA DE OBICEI, ELAINE
FBI - STRICT SECRET
DAVE CHAPPELLE „NEGRII DE NEOPRIT”