Downloaded from YTS.BZ
FILMEN INDEHOLDER BESKRIVELSER AF SEKSUELT MISBRUG AF MINDREÅRIGE,
Official YIFY movies site: YTS.BZ
SOM KAN VIRKE VOLDSOMT FOR NOGLE SEERE.
I 2002 BLEV 14-ÅRIGE ELIZABETH SMART BORTFØRT FRA SIT VÆRELSE, MENS HUN SOV
ENESTE VIDNE VAR HENDES 9-ÅRIGE SØSTER,
MARY KATHERINE
Mary Katherine, hvis Elizabeth lytter med, hvad vil du så sige til hende?
At jeg savner hende, og at hele hendes familie elsker hende.
Hvorfor ville nogen kidnappe Elizabeth?
Jeg var ni år, da Elizabeth blev bortført.
Jeg savner min søster.
Hun var min bedste ven.
ELIZABETHS SØSTER
Du spørger vist, om jeg har bearbejdet det?
Jeg bearbejder det nok stadig.
5. JUNI 2002
Den aften bad Elizabeth og jeg aftenbøn sammen og gik i seng.
Det næste, jeg husker, er,
at der var en mand på værelset,
som sagde, at hvis Elizabeth skreg, ville han slå hende ihjel.
Jeg var lammet af frygt.
Jeg kunne ikke tro, at det skete.
Til sidst tog jeg mod til mig og fortalte mine forældre, at Elizabeth var væk.
At en mand havde bortført hende.
Alle forældres værste mareridt.
En 14-årig pige fra Utah
bortført fra sit værelse, mens familien sov.
Hvordan kunne det ske på hendes værelse i et velhaverkvarter?
Hvor i alverden er Elizabeth Smart?
Sagen fangede alles opmærksomhed.
Der er indledt en landsdækkende menneskejagt.
Sagen var som taget ud af en Hollywood-film.
Sært og forbløffende nyt i aften.
Politiet fokuserer fortsat på medlemmerne af hendes familie.
Politiet tror ikke på, at vi taler sandt.
Som familie ville vi ikke overlade det til myndighederne.
Der er nogen et sted, som ved noget.
Jeg havde en meget kraftig følelse af, at Elizabeth stadig var i live.
Jeg måtte finde min datter.
Når jeg ville prøve at flygte, skulle det bare lykkes.
Jeg ville gøre alt
for at komme væk.
Som far skal man beskytte sit barn og sikre, at det ikke kommer noget til.
Sådan gik det ikke. Jeg sikrede ikke, at hun ikke kom noget til.
Det bliver bare ved med at runge i mit hoved.
Jeg husker, at præcis kl. 3:58
kom Mary Katherine ind i soveværelset og sagde, at nogen havde taget Elizabeth.
Jeg tænkte: "Du har bare haft mareridt. Elizabeth er nok et sted i huset."
Men mens vi ledte huset igennem, begyndte frygten at komme snigende.
I køkkenet så jeg det opskårede fluenet,
og vinduet stod på vid gab.
Min kone skreg: "Ring 911!"
Tidligt om morgenen den 5. juni
bimlede min personsøger.
En ung kvinde var blevet kidnappet
i Federal Heights.
Det er yderst sjældent, at et barn bliver bortført fra sit værelse,
så jeg fik meget travlt med at komme derhen.
Jeg gik hen til huset. En politiinspektør briefede mig.
Elizabeth Smart var en ung pige på 14 år,
der spillede musik og var meget involveret i kirken.
Familien sagde, hun blev bortført fra sit værelse midt om natten.
Vinduet stod åbent.
Et fluenet var skåret op.
Udenfor havde nogen stillet en stol hen til muren.
Først tænkte jeg, at det hurtigt ville blive opklaret.
Vi ville løse det inden for 48 timer.
Jeg tog fejl.
Omkring klokken to i nat er en person tilsyneladende blevet bortført
fra et hus i Federal Heights-området.
Med nyheden spredte frygten sig.
Nicea DeGering i Salt Lake City for 7 News at 11.
Jeg husker min første dækning.
"En lille pige er forsvundet i Federal Heights,
bortført fra sit værelse midt om natten."
Jeg blev chokeret over de ord, mens jeg sagde dem.
Federal Heights er et af de mest mondæne områder i Salt Lake City.
Husene er smukke.
Mormonkirken er integreret i samfundet.
Man skulle ikke tro, der foregik kriminalitet.
Jeg var faktisk i tvivl om, hvorvidt det var en kidnapning.
Jeg blev ringet op,
og min bror Ed sagde: "Kom. Jeg har brug for din hjælp."
Jeg husker, jeg gik ind af hoveddøren.
Ed kom hen til mig og lignede en, der var kørt igennem en kødhakker.
Elizabeth, hvis du er derude,
så gør vi alt, hvad vi kan, for at hjælpe dig.
Vi elsker dig.
Vi vil have dig sikkert hjem.
Elizabeths mor, Lois…
…var i forstuen omgivet af familie og venner,
og der kom bare en grufuld
jamren og gråd fra hende.
"Hvor er min datter?"
OTTE TIMER EFTER KIDNAPNINGEN
Vi oprettede straks et telefonlokale til modtagelse af oplysninger.
Der kom i omegnen af 40.000 spor fra offentligheden.
Vi samlede et hold på hundredvis af efterforskere.
Uanset hvor meget jeg prøver at pynte på det, bliver jeg ikke flottere.
Vi tog hen til skolen og talte med Elizabeths venner.
Efterforskningen fandt ingen kærester, lyssky kontakter eller narkotikaforbrug.
Elizabeth Smart var bare en helt typisk 14-årig troende mormonpige
med et normalt liv i et rart område.
Alle i området kendte Elizabeth Smart, og kl. 16:30 var kvarteret mobiliseret.
Kan nogen af jer livreddende førstehjælp eller klatre?
Vores samfund er meget stærkt,
så alle var villige til at smide alt fra sig og lede efter hende.
Hvorfor gør du det her?
Jeg elsker Ed og Lois, og det er en vidunderlig familie.
Min smukke mand.
LOIS SMARTS STEMME
Vores hjem ligger i bjergene.
Idel lykke og glæde.
Lois og jeg og familien havde boet der i omkring otte år.
Vi havde seks børn. Fire drenge og to piger.
- Hej, mor. - Hej, Elizabeth.
Elizabeth var vores første datter.
Hun var ekstremt konkurrenceminded.
Især over for sine brødre.
Hvad indre styrke angår, havde hun et utroligt stærkt sind.
DAG 2
I dag den 6. juni er der indledt en landsdækkende menneskejagt.
Til morgen leder man stadig efter den kidnappede Utah-teenager Elizabeth Smart.
En uskyldig pige er bortført fra det, der burde have været et trygt sted.
I dag udsatte Salt Lake City politi en dusør
på 250.000 dollars for at få Elizabeth sikkert hjem.
Medierne gik helt amok over sagen.
CBS News fra Salt Lake City.
- Fox. - NBC.
Det lagde et stort pres på politiet for at få løst sagen meget hurtigt.
Der var meget få beviser at gå ud fra, men der var et vidne til kidnapningen.
Elizabeth Smarts 9-årige søster, Mary Katherine.
Kun ni år gammel forstod jeg nok ikke helt, hvad der skete.
Kun, at min søster var væk, og jeg var meget bange.
Vi prøvede at gøre alting sammen.
Jeg ville være ligesom hende.
Vi skændtes da. Mest over, at jeg rodede.
Men så snart jeg kunne være sammen med hende, var jeg der.
Mary Katherine ville højst sandsynligt være nøglen til at finde Elizabeth.
Alle, der oplever noget traumatisk, får noget fastbrændt i hukommelsen.
Derfor ville vi tale med hende i et kontrolleret og sikkert miljø.
Fyren sagde: "Ti stille.
Skriger du, skyder jeg dig. Lader du være, gør jeg dig ikke noget."
Lød hans stemme bekendt?
Ja.
Ved du, hvor du har hørt den stemme før?
Nej, det kan jeg ikke huske.
Mary Katherine havde tilkendegivet, at stemmen virkede bekendt.
Hun vidste ikke, hvis stemme det var, men den var bekendt.
Familien Smart lignede ved første øjekast en glad og normal familie.
Men rent statistisk
er gerningsmanden i denne type sager ofte en forælder eller et familiemedlem.
Derfor kiggede vi indgående på dem.
Vi indkaldte medlemmer af familien
til dybdeborende afhøringer,
og der dukkede noget op, der fik os til at rynke brynene.
Jeg fik at vide, at alarmen ved en fejl var slået fra.
Og vinduet…
Da jeg så på det den første morgen,
var der ingen mærker på ydermuren.
Selv hvis man står på en stol, afsætter man mærker.
Jeg så ingen.
Min første vurdering var, at det ikke var indgangsstedet.
Måske var det iscenesat sådan.
Nogen havde skåret fluenettet op bagefter, men gik ikke ind ad vinduet.
Så vi gennemsøgte huset.
Vi ledte efter tegn på, at der var sket Elizabeth noget.
Kunne der være et lig i huset?
Vores afdeling har en rigtig god sporhund. Den hedder JJ. Vi har stor tillid til den.
Den fik færten af Elizabeth,
gik ud i baghaven og ind mellem træerne.
Den fulgte sporet op til vejen der, som er en blind vej,
hvor den så tabte færten.
Jeg gik ud fra,
at hun nok var blevet kørt væk i en bil.
Noget tyder på, at det kan have været nogen tæt på.
Politiet bekræfter at have taget 12 computere fra familien.
Vi overdængede politiet med:
"Var det familien? Ser man på familien?"
Jeg vil takke alle for hjælpen. Jeg kan ikke takke jer nok.
Jeg ved, at det vil kræve alles hjælp at finde hende.
Det er hårdt at tænke på, at nogen gik derind og bortførte hende.
Jeg ville gøre alt for at holde om hende igen.
Ed og Lois Smart… I starten mærkede man nok deres smerte, men det ændrede sig.
Folk så Ed på TV, når han talte, og de sagde ting som:
"Der er ingen tårer, når han græder."
Der var en følelse af, at han måske ikke fortalte alt.
Var han mon indblandet?
Der er noget uldent ved det.
Som journalist stiller du gode spørgsmål, men der skal stilles flere spørgsmål.
- Såsom? - Noget stemmer ikke.
Det er en, der kendte husets indretning og kunne finde hendes værelse.
Elizabeths far gennemgik en løgnedetektortest.
Af og til bliver børn dræbt af deres egne forældre.
Der var nogle teorier om, hvad der var sket.
Den ene var, at Ed dræbte hende og fjernede liget.
Min kone, Lois, ringede, og jeg tog derhen.
Og…
Jeg så…
…en tåre.
Hun sagde stort set:
"Politiet tror ikke, at du taler sandt,
men at du skjuler noget."
Jeg blev så chokeret, at jeg rystede, og jeg kunne ikke holde op igen.
Jeg havde absolut ingenting med det at gøre.
Min far sagde:
"Hvis du ikke falder til ro, får jeg dig indlagt."
Så han kørte mig på hospitalet
og fik mig ind på psykiatrisk afsnit, hvor jeg græd hele natten.
Det er grufuldt, når ens datter forsvinder.
Kan du lide det, Elizabeth?
At jeg så også blev set som mulig mistænkt…
Jeg var helt lamslået.
I eftersøgningen efter 14-årige Elizabeth Smart i Utah
fokuserer politiet fortsat på hendes familiemedlemmer.
Kulegrav alle. Gør alt, hvad der skal til.
Newsweek kunne fortælle, at hendes far, Ed Smart,
bestod løgnedetektortesten,
mens hans bror Toms test ikke gav et entydigt resultat.
Jeg havde…
…tre brødre.
Tom hang lidt på kanten og rodede sig altid ud i problemer.
Hun spiller harpe som en engel og rider som en cowboy.
Hun er bare helt utrolig.
Er en ikke-bestået løgnedetektortest mistænkelig?
Ja, helt klart.
Måske kan den ene bror ikke lide den anden.
- Forstå mig ret. Familien… - Vi elsker hinanden.
Vi elsker hinanden højere end noget andet.
Nogle kamerafolk sagde: "Dave… Har Tom det godt?
Der er noget galt. Han virker meget nervøs."
- Vi må løbe. - Okay.
- Mange tak. - Tak, begge to. Held og lykke.
Jeg trak Tom til side og sagde: "Tom.
Pressen spekulerer på, om du skjuler noget?"
Jeg tror, at denne person
slet ikke er et dårligt menneske, men bare…
Vores familie har i et stykke tid været overbeviste om,
og det har givet en smule trøst, at det er en, der holder af Elizabeth.
Alle har problemer. Hvis man… Alle, der har taget… De…
Vi er blevet fuldstændig knust, og vi forstår, at alle har problemer.
Det er på mange måder en vidunderlig historie,
for den handler først og fremmest om en smuk, lille engleagtig pige.
Alle har problemer.
Alle, der ser det interview, vil tænke, at Tom Smart er skingrende skør,
og måske gjorde han det.
Efter interviewet sagde min kone: "Du har smadret familien."
Noget af det, min mor, min far og resten af familien har til fælles,
er monomanisk adfærd, der stort set er tvangsmæssig adfærd.
I en situation som kidnapningen,
hvor man ikke kan gøre meget andet end at undersøge kvarteret og tale med folk,
vil man efter tre-fire dage uden søvn…
…have tendens til at falde sammen.
Jeg tog løgnedetektortesten efter fire en halv dag.
Jeg hørte stemmer,
men mit eneste mål var at finde Elizabeth.
Vi ventede ikke på, at de sagde, at vi var renset.
Rend mig. Vi vidste, vi ikke var indblandet.
I denne slags sager er det standard
at se på familien, og det er meget hårdt for dem.
Men deres alibier holdt vand,
og i alle de beslaglagte computere og emails, vi havde læst,
fandt vi intet mistænkeligt.
Det var helt ufatteligt,
hvor længe det tog politiet at rense familien.
Da mistanken blev rettet imod os,
oplevede vi, at der kom langt færre for at hjælpe os med at lede.
Antallet faldt drastisk.
Journalisterne forstod vist ikke, hvilken indvirkning de havde.
Men vi fortsatte bare.
Vi opgav ikke.
Vi blev ringet op.
Der var fundet ligrester ved Great Salt Lake ved Interstate 80.
Et kvindeligt offer.
Jeg ringede til Ed og Lois og sagde:
"Vi er ikke sikre, men det kan være Elizabeth."
Pigens krop var blevet brændt til ukendelighed,
så hun ikke kunne identificeres.
Jeg prøvede at skærme mig
imod de voldsomme følelser, indtil det var blevet bekræftet.
Vi kunne så fastslå, at det ikke var Elizabeth, men en anden stakkel.
Jeg blev så lettet,
men jeg tænkte bare konstant: "Hvor er hun? Hvad sker der med hende?"
Jeg talte med Ed og Lois hver dag. De var stærke.
Min familie har oplevet tab og tragedie,
så jeg vidste lidt om, hvad Ed og Lois gennemgik.
Det gjorde ondt at se dem lide.
Elizabeth, hvis du kan høre os, så elsker vi dig.
Du er ikke glemt. Alle vil have dig hjem. Vi helmer ikke, før du er hjemme.
Uvisheden er det værste af det hele.
Hvad gennemlever hun? Hvordan overlever hun?
Hvad kan man overhovedet gøre for at få en ende på det?
DAG 9
Den vigtigste i sagen er den 9-årige søster.
- Tiden er afgørende, og uret tikker. - Lige præcis.
Politiet ville ikke have, at jeg talte med nogen,
fordi det måske kunne påvirke min hukommelse.
Så jeg sad på min egen isolerede ø, så at sige.
Jeg ville vide noget og smuglyttede for at høre, hvad der foregik, men…
Folk lukkede mig ude.
Jeg prøvede at huske, hvem der havde bortført Elizabeth.
Jeg havde hørt stemmen før,
men jeg kunne ikke huske, hvor jeg havde hørt den.
Jeg ville gerne bidrage
med alt, hvad jeg kunne.
Jeg blev afhørt adskillige gange.
Engang prøvede de endda at hypnotisere mig.
Men alle pressede mig.
Jeg måtte ikke tale med nogen, og jeg skulle få det hele frem.
Det var hårdt for en 9-årig.
Mary Katherine havde det rædsomt.
Hun var rædselsslagen, men hun vidste, at hun kendte stemmen.
Vi bad familien skrive en liste over alle, der havde besøgt dem for nylig.
Har I haft mange mennesker på besøg i huset?
Der har været nogle håndværkere.
Så fandt vi en række personer, der var værd at se nærmere på.
Heriblandt Richard Ricci.
Richard Ricci var håndværker.
Han havde arbejdet i huset, og vi fandt ud af,
at han og Ed Smart havde en strid om manglende betaling.
Vi fik en ransagningskendelse til Riccis hjem,
og der fandt man nogle smykker, der tilhørte Lois Smart.
Så han blev hevet ind til afhøring.
Hvornår var du sidst i det skide hus?
I april.
Hvad kender du til kidnapningen?
- Ingenting. - Pis med dig!
Du kan ikke have boet i dalen i de sidste to og en halv uge
og intet kende til kidnapningen.
Jeg spørger ikke om, hvorfor du gjorde det,
men hvad du ved om det fra nyhederne.
Jeg har hørt, at nogen brød ind hos dem.
- Okay. - Bortførte Elizabeth.
- Okay. - Og nu er jeg så hovedmistænkt.
Der var gået flere uger uden svar. Kunne han vide, hvor Elizabeth var?
En mand med mange kriminelle forhold bag sig er hovedmistænkt i Smart-sagen.
Richard Ricci var en voldelig forbryder.
Han skød en af mine venner i politiet under et apotek-røveri.
SALT LAKE-MAND SIGTET FOR SKUD UNDER INDBRUD
Jeg anede ikke, at Richard var kriminel.
Jeg fik ham anbefalet af kirkens arbejdsformidling.
Jeg blev rystet.
Denne hvide Jeep Cherokee fra 1990,
som Ed Smart gav Richard Ricci for hans arbejde,
kan stadig være et vigtigt bevis i sagen.
Vi kunne fastslå, at bilen havde kørt temmelig langt
på det tidspunkt, hvor Elizabeth blev kidnappet.
Faktisk mange hundrede kilometer.
Så han kørte langt på kidnapningsaftenen eller dagen efter.
Han kunne dog ikke forklare de mange kørte kilometer.
Kørte Richard hende et eller andet sted hen i den bil
og placerede hende et sted, hun ikke kunne komme væk fra?
Nogen meldte, at han tog graveredskaber ud af bilen på det tidspunkt.
Havde han skjult liget ved at grave det ned?
Hvis du var derinde, og hun vågnede, hvad ville du så gøre?
Det vil jeg sgu da ikke svare på!
Politiet sagde: "Vi er 99 % sikre på, at vi har den rigtige."
Alt passede sammen. Det gav mening.
Men det eneste øjenvidne sagde, det ikke var ham.
Jeg havde ikke fået lov til at se nyhederne,
men en dag så jeg en reportage i TV om mulige mistænkte,
og de viste et billede af Richard Ricci.
Politiet kalder en mulig mistænkt…
Han havde lavet mange ting i huset og havde altid været flink.
Jeg vidste bare, at det ikke var ham den nat på mit værelse.
Det var ikke Richard Ricci, der i juni 2002 bortførte min søster.
Mary Katherine var helt sikker på, at det ikke var Richard Ricci,
men ordensmagten var overbevist om, at Ricci var hovedmistænkt.
Mary Katherine havde sovet og ville have været omtumlet.
Ifølge rapporterne havde hun lukkede øjne under bortførelsen.
Måske var hun ikke klar over, at det var Ricci.
Jeg vil inderligt bede Richard om
enten at rense sig selv eller fortælle os, hvor Elizabeth er.
Jeg… Vores familie har været igennem helved,
og jeg vil gerne have afsluttet det her.
24. JULI 7 UGER EFTER KIDNAPNINGEN
Da de fortalte os om Richard Ricci, lod det til, at de gjorde fremskridt.
Men den forestilling røg sig en tur den 24. juli.
Nogen prøvede at bryde ind hos Liz Smarts tante og onkel.
Fluenettet blev skåret op i vinduet ind til Elizabeths 18-årige kusines værelse.
Politiet har knoklet uafbrudt siden på at gerningsmanden og motivet.
Da jeg kom til gerningsstedet, bemærkede jeg,
at der stod to stole ved vinduet,
ligesom man havde sat en stol ved muren hos Elizabeth.
Det var et helt ufatteligt sammenfald.
Hvor mange prøver at bryde ind et sted for at bortføre et menneske.
Hvad var forbindelsen? Hvorfor vores familie?
Det kunne være sammen gerningsmand med samme fremgangsmetode,
eller det kunne være en, der kendte til stolen hos Elizabeth,
og gjorde det i spøg eller som en grovkornet joke.
Sådan så vi ikke på det, for det med stolen ved Elizabeths hus
var ikke meldt offentligt ud,
så det kunne ikke være nogen med en grovkornet spøg.
Da Richard Ricci var i fængsel, da det skete,
og da Mary Katherine sagde, at det ikke var ham…
Det gav mig klart fornemmelsen af,
at vi måske ikke havde den rigtige.
Richard Ricci var utroligt forvirrende.
Han havde mange muligheder for at rense sit navn, men ville ikke.
Han ville ikke fortælle om de mange kilometer.
Vi havde ingen konkrete beviser på, at det var ham,
og vi var desperate efter at finde Elizabeth.
Vi fik ham og hans advokat ind og sagde til ham:
"Fortæller du os, hvor du var, og hvad du lavede med bilen…
Er det alt andet end drab eller kidnapning, bliver du ikke straffet."
- Skal jeg opdigte et eller andet? - Nej, du skal ikke opdigte noget.
- Så tro for helvede på mig! - Der er for meget, der ikke stemmer.
Find ud af, hvem der gjorde det!
Vi tilbød ham straffrihed,
og han og hans advokat overvejede tilbuddet,
da jeg blev ringet op, og de sagde:
"Richard er indlagt på UMED.
Han kollapsede i cellen, og det ser ikke godt ud."
Utahs politi siger, den hovedmistænkte i Elizabeth Smart-sagen er død.
Han fik et slagtilfælde eller en aneurisme i sin fængselscelle.
Hvilke hemmeligheder tager han med sig?
Jeg var ved at kaste op.
Vores hovedmistænkte var død.
Alt, hvad han vidste, forsvandt med ham.
Det efterlod os i en blindgyde. Det var meget hårdt.
Som ordenshåndhæver opsætter man en følelsesmæssig mur,
og den mur begyndte at smuldre for mig,
og jeg begyndte at blive følelsesmæssigt involveret i Elizabeths sag.
Cory ringede og sagde, at Richard havde fået en aneurisme.
Vi var rystede.
Gjorde han hende noget, ville vi måske aldrig finde ud af, hvad der skete.
Jeg sagde altid til Ed og Lois: "Opgiv ikke."
Men helt ærligt, indeni…
Jeg mente, det var meget usandsynligt, at sagen ville få en lykkelig slutning.
Det virkede som en tabt kamp,
men jeg havde en meget kraftig følelse af, at Elizabeth stadig var i live.
Jeg husker, at jeg kom hjem en søndag efter kirke.
Lois og jeg satte os og læste de breve, vi fik,
og så faldt vi i søvn.
Jeg drømte, at Elizabeth kom gående tilbage i vores liv.
Du gode gud.
Det er… Det er overstået.
Hun er her i god behold.
Jeg følte mig helt euforisk, og jeg blev fuldstændig overvældet.
Hvis jeg kunne have ønsket mig noget,
ville det være at få Elizabeth hjem.
Så når jeg tænkte på, at hun var derude, og det helvede, hun gennemlevede,
følte jeg inderst inde, at vi ikke kunne give op.
Umiddelbart virker Salt Lake meget mormonsk,
men der er en modkultur til mormonkulturen.
I gamle dage holdt vi mange undergrunds-fester.
Omkring 2002
var der fest hos en eller anden hver anden weekend.
Der var selvfølgelig alkohol. Masser af tjald og svampete. Syre var ret godt.
Det var en ret normal aften,
og så kom de her tre personer ind.
En mand og to damer klædt i hvide gevandter.
De to damer havde slør for ansigtet, så man kun så deres øjne.
Den yngste af dem have blå-grå øjne.
Efter min søster blev kidnappet, var jeg bange for at sove.
Min far skulle komme ind og putte mig,
og mens jeg ventede på ham, kiggede jeg i bøger
eller grublede over, hvem der kunne have bortført Elizabeth.
En aften, fire måneder efter Elizabeths bortførelse,
bladrede jeg igennem Guinness Rekordbog.
Af en eller anden grund…
…lige der…
…kom jeg i tanke om et navn.
Jeg vidste med det samme,
at vedkommende var på mit værelse i juni 2002.
Han kidnappede Elizabeth.
Man så ofte folk klædt i lange klæder. Det var en tid med selvudfoldelse.
"Kom indenfor. Hvad laver du? Hvad er din historie? En drink?"
Fyren sagde: "Jeg må gerne drikke, men ikke damerne."
Han udstrålede autoritet, storhedsvanvid.
Jeg henvendte mig til den yngste dame til højre for mig:
"Hvad laver du? Ham der…
Ham, I kom sammen med, virker en smule… kontrollerende."
Den ældste dame sagde noget i retning af:
"Du må altså ikke tale med hende."
Hun var ret kort for hovedet, så jeg droppede det.
"I guder. Vi lader dem bare…" Jeg tænkte, de var bimlende.
5. JUNI
DAG 1
- Skal vi gå i gang? - Ja.
I forsommeren 2002 var jeg 14 år gammel.
Jeg glædede mig så meget til at slippe for skolen.
Når jeg tænker tilbage, er der mange gode…
…gode minder og meget glæde.
Fra den aften husker jeg en mandestemme.
"Jeg holder en kniv mod din hals. Ikke en lyd. Rejs dig, og følg med."
Jeg var rædselsslagen.
Ville han gøre mig ondt? Ville han dræbe mig?
Jeg håbede, at mine forældre vågnede, men der kom ingen.
Han førte mig igennem min baghave.
Vi gik ind på en sti, og jeg tænkte: "Hvor fører han mig hen?"
Jeg var bekymret for, at jeg forpassede chancen for at flygte.
Jeg spurgte, om han ville voldtage og dræbe mig,
for jeg tænkte, at det måtte være hans hensigt.
For så ville jeg have ham til at gøre det så tæt på huset som muligt,
så mine forældre fandt mig.
Han havde et grufuldt smil,
og han så på mig og sagde: "Jeg voldtager og dræber dig ikke endnu."
Så kom vi til en klynge af træer.
Der kom en kvinde ud af teltet.
En mand råbte navnet Hephzibah,
og hun kom hen til mig og gav mig et kram.
Hun så anderledes ud, end dem jeg ellers kendte.
Hun havde en lang slags tunika på og hovedbeklædning.
Hun tog mine sko af og vaskede snavset af mine fødder.
Så begyndte hun at tage min pyjamas af mig.
Jeg husker, at jeg holdt i knapperne,
og hun sagde: "Må jeg ikke, må jeg kalde ham herind,
og så flår han tøjet af dig."
Hun gav mig en kjortel som den, hun selv havde på.
Hun tog min pyjamas og mit undertøj, rejste sig og gik ud af teltet.
Jeg husker, at jeg følte…
…at jeg stod over for min undergang.
Jeg græd.
Jeg var bange.
Dette er hans præcise ord. Han sagde:
"Jeg besegler dig hermed som min hustru foran Gud og hans engle som mine vidner."
Der skreg jeg: "Nej!"
Han kiggede på mig og sagde:
"Skriger du nogensinde sådan igen, slår jeg dig ihjel.
Kan det afholde dig fra at skrige, kan du få gaffatape for munden."
Jeg prøvede at forklare ham, at det her var forkert.
Han kunne ikke kidnappe mig og gifte sig med mig.
At det var ulovligt. Jeg var kun 14 år.
Han havde samme svar på det hele:
"Nu skal vi fuldbyrde vores ægteskab."
Jeg tænkte: "Kan jeg holde ham væk længe nok, redder nogen mig."
Men han skubbede mig ned på jorden.
Jeg havde levet et meget uskyldigt liv.
Jeg troede, at hvis jeg lå på maven, kunne han ikke voldtage mig.
Det var lige meget, hvad jeg gjorde.
Til sidst voldtog han mig.
Jeg husker, at det gjorde meget ondt, og jeg tryglede ham om at holde op.
Da han så var færdig,
rejste han sig og smilede, som om det ikke betød det store for ham,
og så gik han ud af teltet.
Jeg blev bare efterladt der på jorden.
Og jeg…
Jeg havde bare så fysisk ondt.
Jeg kiggede ned og så, at der løb blod ned ad mine lår.
Og så må jeg være besvimet.
Det næste, jeg husker, er, at jeg mærkede noget om mine ankler.
Jeg tryglede ham om ikke at lænke mig, for jeg ville ikke stikke af.
Han sagde: "Jeg ved, du ikke stikker af, men jeg fjerner bare fristelsen."
Manden, der kidnappede mig, lignede Rasputin.
Han sagde, han hed Emmanuel David Isaiah,
og kvinden hed Hephzibah Eladah Isaiah.
Han havde deres egne skrifter.
EMMANUEL DAVID ISAIAHS BOG
Han sagde, Gud befalede dem at kidnappe syv unge piger.
Jeg var den første af de syv.
Han sagde, at min søster sikkert endte som en af hans hustruer.
Eller min kusine Olivia.
Jeg var rædselsslagen.
Jeg tænkte på, om min familie var vågnet.
Om de havde opdaget, jeg var væk.
Var de andre fra klassen til dimission nu?
Jeg er vokset op i et strengt religiøst hjem.
Jeg har hørt utallige gange: "Dyrk ikke sex før ægteskabet."
Men ingen havde fortalt mig om forskellen
på sex med samtykke, intimitet, og så voldtægt.
Jeg følte stor skam, og jeg følte mig beskidt.
Hvis min familie vidste, hvad der var sket, ville de så have mig hjem?
Måske var det bedst, hvis de aldrig fandt mig.
Der er indledt en landsdækkende menneskejagt.
Tusinder af frivillige har ledt efter den unge pige.
Debbie Norris…
Som tiden gik kom Emmanuel med avisartikler eller efterlysningssedler.
Jeg husker særligt, at han sagde:
"Hele Salt Lake leder efter dig.
Der er et billede af dig i samtlige vinduer i Salt Lake,
men de finder dig aldrig, for jeg har dig.
Men en dag hørte jeg pludselig meget lavt mit navn.
Elizabeth!
Det var lavt, men jeg kunne godt høre det.
Emmanuel førte mig ind i teltet og trak sin kniv frem.
"Kommer nogen ind i lejren,
dræber jeg dem med denne kniv, og det vil være din skyld."
Jeg hørte kun mit navn få gange.
Så forsvandt det, og jeg hørte det ikke igen.
Det var ikke unormalt at vågne ved, at han voldtog mig.
Jeg havde end ikke holdt en dreng i hånden før,
og nu blev jeg voldtaget flere gange om dagen.
Bagefter bad han i omkring 45 minutter.
Han brugte Gud til at retfærdiggøre sine handlinger.
Men han elskede magt allermest. Elskede følelsen af at have kontrollen.
Han ydmygede mig hver eneste dag,
og kvinden, Hephzibah, opmuntrede ham.
Når han tog mig med til kilden, hvor vi hentede vand,
holdt han fast i kablet, som om jeg var en hund, han luftede.
Jeg blev tvunget til at drikke øl, indtil jeg til sidst kastede op.
Så lod han mig ligge med ansigtet i mit eget opkast.
Han truede mig meget og sagde, at hvis jeg ikke gjorde, som han sagde,
så ville jeg blive dræbt, og ellers ville han dræbe min familie.
Jeg tænkte altid på, hvad min familie mon lavede.
Jeg kunne snildt forestille mig, at min mor kørte rundt i området
i sin gyldne stationcar og ledte efter mig.
Godmorgen, Edward.
Når jeg tænker på min far, så har han altid haft et…
…nærmest et glimt i øjet.
Det fik mig til at føle, at jeg var lidt noget særligt.
Jeg prøvede at huske alt, hvad jeg kunne.
Jeg prøvede at forevige dem i tankerne.
Jeg indså, at jeg havde noget, der var værd at overleve for.
5. JUNI
12. OKTOBER
FIRE MÅNEDER EFTER KIDNAPNINGEN
Lois og jeg var taget i byen om aftenen.
Da vi kom hjem,
sagde Mary Katherine: "Jeg tror, jeg ved, hvem det er."
Hun sagde: "Det var Emmanuel."
Jeg sagde: "Emmanuel?"
Ed ringede til mig.
"Tænk engang, Mary Katherine ved, hvem det er."
Emmanuel!
Jeg sagde: "Okay. Hvem er Emmanuel?"
Du sagde, I mødte ham på gaden. Husker du hvilken gade?
Inde i byen i det område, hvor der er mange hjemløse.
Året før havde Lois taget børnene med ind til byen,
og de så en hjemløs,
der gik omkring og forkyndte Guds ord.
Hvornår så du denne mand igen?
Nok, da han kom hjem til os.
Lois havde sagt: "Behøver du arbejde, er min mands visitkort her."
Så denne mand hjalp mig med huset.
Det var virkelig en øjenåbner.
Det var faktisk ret glædeligt. Nu havde vi et spor.
Var det Emmanuel, der var på jeres værelse?
Jeg er ikke helt sikker. Måske.
Du er ikke helt sikker, men måske?
Mary Katherine blev afhørt igen,
men hendes minde om, at Emmanuel var kidnapperen,
blev mødt med nogen vantro fra efterforskernes side.
Det var baseret på stemmeidentifikation,
hvilket er beviser, men det anses ikke som stærke beviser.
Og Emmanuels kontakt med familien
havde kun varet nogle få timer mange måneder tidligere,
så man var usikre på, om hun nu også huskede rigtigt.
Vi ved ikke, hvem Mary Katherine så, eller om hun ved, hvem hun så.
Han kommer med nye oplysninger,
der skulle være afgørende, men det er de ikke.
For himlens skyld! Hvad mere vil du have?
Der sidder et barn på et værelse
og ser sin søster blive bortført,
og hun kommer og siger: "Jeg tror, jeg ved, hvem det er."
Jeg var ikke overbevist.
Emmanuel stod ikke på listen over folk, vi efterforskede.
Han var der er i tre timer én dag, men kom ikke tilbage efter sin løn.
Men vi begyndte at følge op på det.
Alt, hvad der kunne føre os til Elizabeth.
Politiet fik fat i en skitsetegner,
og vi talte om, hvordan manden så ud,
Hun tegnede, mens vi snakkede.
Jeg håbede virkelig, at når det billede kom ud,
ville vi finde Emmanuel.
Det var enormt vigtigt at få de oplysninger ud til offentligheden.
Ja, vi gør fremskridt.
Lad os finde den person.
Politiet sagde: "Nej.
Du må ikke offentliggøre det."
Vi mente, at hvis vi offentliggjorde det, kunne vi skræmme gerningsmanden væk.
Men nu havde vi et navn, og vi havde en fantomtegning af ham.
Han var middelhøj, spinkelt bygget, mørkt hår og glatbarberet.
OKTOBER
Emmanuel og Hephzibah kom voldsomt op at skændes.
Hun var vred over, at han tog ind til byen og fik en masse mad,
mens vi var måtte skjule os i bjergene og sulte.
Så til sidst blev det besluttet, at vi skulle tage med til Salt Lake.
Det gav mig chancen for at blive genkendt og måske slippe væk.
Vi begyndte at gå mod byen, og jeg så mennesker.
Var det min chance for at blive reddet?
Men hvis jeg var oppe i bjergene
og så tre mennesker, der så virkelig underlige ud,
ville jeg nok heller ikke stoppe og hilse på dem.
Jeg overvejede at råbe om hjælp,
men jeg var 14 og var blevet voldsomt misbrugt igennem flere måneder.
Hvis jeg var ulydig, blev jeg voldtaget. Jeg blev nægtet mad.
Så når jeg ville prøve at flygte, skulle det bare lykkes.
Så kom vi ned fra bjergene.
Jeg vidste præcis, hvor vi var. Jeg kendte alle stederne omkring os.
MEDBORGERHUS
Jeg vidste præcis, hvor langt der var hjem.
HJEM
Jeg kunne gå eller løbe hjem.
Men jeg havde været så langt væk så længe.
Det var som at se det hele igennem en andens øjne.
Som at være i et parallelt univers.
Jeg gik igennem et sted, der burde være meget trygt…
…men som nu var fuld af farer.
Vi tog på Salt Lake-biblioteket for at kigge på kort.
Pludselig begyndte en mand at gå hen imod os.
"Jeg er drabsefterforsker, og jeg har et par spørgsmål.
Jeg vil sikre mig, at pigen der ikke er hende, vi søger. Må jeg se ansigtet?"
Emmanuel sagde: "Nej, beklager. Det er imod vores tro og religion.
De eneste, der må se hende, er hendes kommende mand og mig, hendes far."
Jeg havde lyst til at råbe,
men Hephzibah tog fat i mit ben.
Og til sidst lod efterforskeren…
…sig overbevise.
Jeg følte mig ikke tryg nok til at råbe op,
og så forsvandt den livline.
Efter konfrontationen med drabsefterforskeren
fik Emmanuel travlt med at få mig op i bjergene igen.
Han var… meget ængstelig.
Så besluttede han sig for, at vi skulle forlade Salt Lake City.
På vejen væk fra byen tænkte jeg på min lillesøster.
Hvad lavede hun mon? Hvor var hun? Sov hun stadig i vores seng?
Jeg indså, at jeg nok aldrig så dem igen og måske aldrig kom tilbage dertil og…
Måske ville jeg ikke overleve.
Jeg ville bare sige: "Jeg lever stadig. Hold ikke op med at lede efter mig."
OKTOBER
Både mor og far har været vidunderlige ved os.
Så forstående og hensynsfulde.
I julen 2002
prøvede alle at holde humøret oppe.
Min mor gjorde sit bedste for at gøre det så normalt som muligt for os,
men jeg var faktisk sikker på, at vi aldrig ville se hende igen.
Der er gået næsten seks måneder, siden 14-årige Elizabeth Smart
forsvandt fra sit hjem i Salt Lake City i Utah.
Jeg husker, at jeg en dag var i templet og hørte nogen sige:
"Fatter du Ed Smart?
Han tror stadig, at hun er i live."
Det virker, som om efterforskningen står i stampe?
Nej, den står ikke i stampe.
Ved udgangen af 2002
fik jeg tilbudt en stilling som politichef i Ketchum i Idaho.
Jeg sagde til Ed og Lois, at jeg hadede at gå fra sagen midt i det hele.
I Idaho tog jeg hjem fra arbejde og åbnede min computer
for at gennemgå sporene,
og jeg håbede at finde noget, som vi havde overset.
Jeg var helt besat.
Det hjemsøgte mig.
Jeg frygtede at gå i graven med dette uløste mysterium.
Gudskelov ville familien gøre alt for at få Elizabeth tilbage.
Med Richard Riccis død
lader efterforskningen af kidnapningen af Elizabeth Smart til at stå stille.
Politiet havde brug tusindvis af timer på at finde Elizabeth.
Nok flere end på nogen anden sag i Utahs historie.
Jeg tror, de var sikre på, at de havde den rette.
Richard Ricci.
Vi havde allesammen bare lyst til at råbe:
"Hvad med Emmanuel?"
Her har vi en, som var på værelset,
som siger: "Det var ikke Richard Ricci.
Det var Emmanuel."
Vi vil gerne finde ham.
I otte måneder havde vi ikke modsagt politiet,
selvom der var grunde nok for os til at være vrede.
Men vi ville ikke overlade det til myndighederne.
Det var vores bedste spor.
Vi har seneste nyt i Elizabeth Smart-bortførelsessagen.
Jeg er fuldstændig overbevist om, at der er nogen et sted,
som ved noget om det.
Så vi offentliggjorde tegningen.
Det vakte selvfølgelig interesse.
Det kræver kun én person med oplysninger, som kan opklare sagen.
Få dage efter pressekonferencen
blev jeg ringet op af en mand, der mente at vide, hvem Emmanuel var.
Han havde læst om det i Deseret News og set fantomtegningen.
Det gav ham kuldegysninger.
Han mente, at det godt kunne være hans svoger.
Det ville overraske mig meget,
hvis han er indblandet i det, men…
…han er skør nok til,
at det kan være en mulighed.
Jeg ved, at han har en tipi, som han har haft sat op i bjergene,
men ingen i familien har fået at vide hvor.
Okay.
Hvis han har noget med det at gøre,
er der gode chancer for, at hun stadig lever.
Hold da op.
Vildt.
Det var vores hovedmistænkte, og vi måtte have fat i svinet.
Alt, hvad han sagde, passede som fod i hose.
Tom fik dem til at sende et billede.
Det er Emmanuel.
Brian David Mitchell.
Telefonen ringede.
Jeg slog straks Brian David Mitchell op og fandt pudsigt nok ud af,
at han var blevet anholdt for at stjæle øl i Albertsons.
Heldigvis tog de et Polaroid-billede af ham ved anholdelsen.
Han var klædt som en slags omrejsende fundamentalist-prædikant.
Han havde lange gevandter på og langt fuldskæg.
Det slående ved billedet var,
at han blev anholdt omkring kidnapningstidspunktet.
Politiet havde ham altså, men lod ham gå.
Det var ekstremt frustrerende.
Da jeg så billedet, gik det op for mig, at jeg kendte ham.
Jeg var tit stødt på ham, mens han tiggede.
Han havde en kvinde med sig, der som regel bar på en dukke.
Det var ret bizart.
Jeg lavede en flyer, som vi kunne omdele i byen,
med tre-fire billeder af ham og teksten: "Ønskes til afhøring."
Pludselig fik familien fornyet energi.
Alt blev sat ind på at finde fyren.
Vi fik ledetråde og kunne spore Brians bevægelser
det seneste par år af hans liv.
Han var gift med en kvinde ved navn Wanda Barzee.
De havde rejst meget sammen til fods i USA
og forkyndte deres fortolkning af evangeliet
Han mente selv, at han var Guds profet.
I de seneste år var han tilsyneladende røget ind i en voldsspiral.
Brian Mitchells ekskone ringede,
og vi talte om Brian i to timer.
Vi fandt ud af, at han var farlig.
Hun var bange for mus,
så han dræbte en masse mus og lagde dem i ovnen,
så når hun åbnede den, lå der en dynge døde mus.
Der havde tidligere været anklager om seksuelt misbrug af børn.
Det var grufuldt at tænke på, hvad Elizabeth mon gennemgik.
Vi havde kun ét mål,
nemlig at finde Elizabeth og få hende hjem.
Vi jagtede ham. Der ville ikke blive vist nåde.
Vi ville finde ham.
Vi begyndte at omdele flyerne, og en af mine døtre sagde,
hendes venner havde set folk med slør på et sted, der hedder Souper Salad.
Så vi tog derhen og talte med en af servitricerne.
"Vi tror, det er ham, der bortførte Elizabeth."
Hun sagde: "Nå ja, Jesus-folkene. De har været her. Der var tre.
Og en af dem var en pige."
De holdt hende tilsløret,
men sløret måtte jo fjernes lidt, så hun kunne spise.
Hun sagde: "Tom, jeg tror, det var Elizabeth."
Det var som at blive ramt af et knytnæveslag.
Jeg faldt på knæ og sagde: "Åh gud, hun lever."
Offentligheden er den bedste ressource.
Der var mange, som havde set ham.
Vi fandt en fest, de havde været til.
Jeg får kuldegysninger ved tanken,
men ingen forventer en kidnapning.
Jeg følte mig som en idiot.
Jeg følte mig blind.
Vi nærmede os lyset for enden af tunnellen.
Hun er derude og lever stadig.
Men han var ikke med sikkerhed blevet set siden oktober.
MARTS 2003
9 MÅNEDER EFTER KIDNAPNINGEN
De havde valgt et lille sted uden for San Diego kaldet Lakeside.
Jeg blev holdt i lejren i temmelig lang tid.
Det var grufuldt at blive voldtaget,
men af og til tænkte jeg, at det næsten var værre at høre på ham.
Han talte uafbrudt om, hvor speciel han var,
og hvor svært det var at gøre ting, der under andre omstændigheder
ville være forkerte at gøre, og han ville ikke gøre det,
men Gud befalede ham at gøre det.
En aften begyndte han at tale om de steder, de gerne ville hen.
Byer som New York, Boston. Langt væk fra Vesten.
Jeg sad bare og hørte dem tale om det og tænkte:
"Hvis vi tager til en storby,
bliver jeg nok aldrig fundet."
Så jeg brød ind.
"Jeg har en fornemmelse af,
at vi måske…
…bør vende tilbage til Salt Lake.
Jeg ved godt, at Gud ikke rigtig taler til mig,
men jeg ved, at hvis du spurgte ham,
ville han fortælle dig, om det er den rette vej.
Du er jo i sandhed hans tjener og profet."
Han vendte sig mod mig og sagde: "Tja.
Gud er endelig ved at finde ind til dig.
Nu, hvor du anerkender dit eget intetværd,
bør vi tage tilbage til Salt Lake."
12. MARTS
Kan du hjælpe os med at få Brian David Mitchell ind til afhøring,
så ring til os nu på 1-800-CRIME-TV.
Vi stod af bussen i Sandy, der ligger syd for Salt Lake.
Jeg var forklædt,
og Emmanuel sagde, han ville føre mig op i bjergene igen.
Jeg ville ikke få lov til at komme ind til byen igen.
Alarmcentralen.
Hvem kontakter jeg, hvis jeg ser den Emmanuel, som de leder efter?
I 2003 var jeg patruljebetjent i Sandys politidistrikt.
Centralen meldte ud, at nogen havde ringet om muligvis at have set Elizabeth Smart
med tre personer på State Street.
Vi fik mange opkald i månedernes løb, og alle viste sig at være falske,
så jeg var helt ærligt ikke så tilbøjelig til at tro, det var sandt.
Vi gik hen ad fortovet.
En politibil holdt ind ud for os. Så kom der flere politibiler til.
Betjentene begyndte at udspørge mine kidnappere.
Alle tre sagde, at de ingen identifikation havde.
De var Guds budbringere.
Pigen var helt klart forklædt. Hun havde en rædsom paryk på.
Hendes svar gav ingen mening, og hun var tydeligt nervøs.
Så vi førte den yngste kvinde herhen,
og placerede de tre vel ti meter fra hinanden.
Betjenten var meget vedholdende med sine spørgsmål.
"Denne pige har været forsvundet i lang tid.
Familien har ikke opgivet. Vil du ikke hjem?"
Selvfølgelig ville jeg det.
Men mine kidnappere stod lige der.
Jeg var rædselsslagen.
Jeg havde brug for det sikreste svar, jeg kunne give.
Jeg sagde: "For hele landets skyld
og for din families skyld så sig, at du er Elizabeth."
Hun så på mig og sagde: "Som Eder siger." Det havde jeg aldrig hørt før.
Jeg sagde: "Det tager jeg som et ja."
Vi satte hende på bagsædet i Jones' politibil.
Så begyndte hun at græde.
Jeg blev ringet op: "Kom så hurtigt som muligt.
Stop ingen steder, og gør ikke andet end komme herhen."
Jeg nåede endelig frem.
Jeg gik ind ad en dør,
og der stod en række betjente, som stod ret.
Da jeg gik forbi dem, sagde de allesammen:
"Gud velsigne dig, mr. Smart. Vi håber, at det ender godt."
En hel masse kommentarer.
Da jeg kom til enden og gik om hjørnet, så jeg Cordon Parks.
Cordon sagde til mig:
Ed…
…vi tror virkelig, vi har fundet Elizabeth."
Alt eksploderede bare inde i mig.
Vi åbnede en gul dør.
Der sad en ung kvinde på sofaen.
Det er ikke den unge kvinde, der forlod mig for ni måneder siden.
Hun var en ung pige,
men foran mig sad denne unge kvinde.
Hendes ansigt var solskoldet og opsvulmet.
Håret var trukket tilbage i fletninger.
Min hjerne kværnede løs med 100 km i timen.
Jeg sagde: "Elizabeth, er det virkelig dig?"
Og hun sagde: "Ja, far."
Jeg omfavnede dette mirakel.
Der gik lidt, før jeg svarede, fordi jeg troede, jeg ville få ballade.
Men endelig var min far der, og han ville beskytte mig.
Uanset hvad der skete, ville han aldrig svigte mig.
Det hele skulle nok gå.
Jeg blev hentet hjem fra skole.
Min ældste bror, Charles, sagde, at de måske havde fundet hende.
Der var stor spænding og glæde.
Det var helt ufatteligt, at hun rent faktisk var der.
Jeg glædede mig så meget til at se mine søskende.
Min mor holdt mit ansigt sådan, og vi græd allesammen.
Jeg havde lyst til at skrige højt.
Jeg kan ikke beskrive min taknemlighed over at høre, at hun var fundet.
Det var forbi.
Da jeg så min familie igen…
…blev jeg mindet om, at alt det, der var sket,
ikke gjorde mig mindreværdig. Altså…
Det kunne de uhyrer aldrig tage fra mig.
Miraklet i Utah. Elizabeth Smart lever og har det godt efter ni måneder.
Femtenårige Elizabeth Smart blev i dag fundet i live.
280 dage efter kidnapningen.
- Hun kom tilbage fra de døde. - En ufattelig historie.
Mange landet over græder.
Glæden er stor her i Salt Lake City.
Det er sandt.
Alle har hjulpet og bedt.
Vi takker Gud for alle, der ledte. For dem alle.
I verdenshistorien er der nok aldrig blevet bedt så meget for en lille pige.
- Tak, fordi vores bønner blev besvaret. - Tak.
Mary Katherine er vores helt.
Jeg var bare så glad for at være hjemme.
Jeg vågnede et par gange den nat,
og begge mine forældre stod over mig for at sikre sig, at jeg stadig var der.
Telefonen ringede, og en betjent sagde: "Cory, de fandt hende."
Lettelsen var helt ufatteligt stor.
Jeg fik et lift op til lejren af CBS News-holdet.
Jeg stod ved kanten og havde bare lyst til at kaste op.
Jeg følte, at vi havde svigtet hende
ved ikke at finde hende tidligere og skåne hende for meget af smerten.
Som ordensmagt må vi anerkende,
at vi ikke har alle svarene, og vi kan ikke foregive, at vi har dem.
Gudskelov, at familien blæste på anbefalingerne fra politiet om
ikke at offentliggøre fantomtegningen.
Sagen omhandlede nogle af de særeste mennesker, jeg har mødt.
Jeg har ikke løjet om noget.
Så tal sandt. Hvordan endte Elizabeth hos dig?
Sig nu sandheden.
Jeg sværger ved Gud, at hun blev bragt til os.
Hver gang vi kom tæt på,
at han tilstod en forbrydelse, kørte han ud i en salgstale.
- Jeg er Herrens tjener. - Nej.
Jeg har kun gjort det, jeg blev befalet.
Han var meget snedig.
Vig fra mig, Satan!
- Jeg er ikke Satan, men Cordon Parks. - Vig fra mig, Satan!
- Jeg ønsker en rationel forklaring… - Vig fra mig, Satan!
Brian David Mitchell er en frygtelig pædofil,
som retfærdiggør sine handlinger
ved hjælp af Gud, og han er i stand til alt.
Jeg tror ikke, han var psykisk syg.
Han ville nok bare erklæres psykisk syg, og det virkede.
Distriktsdommeren blev ved med at udskyde retssagen.
Sagen var frustrerende hele vejen igennem.
Men det gav Elizabeth noget tid.
Tid til at komme sig.
- Hej. - Hej.
Min familie gik selvfølgelig meget op i
at prøve at hjælpe mig videre og få samling på mit liv igen.
Men da jeg kom tilbage, var jeg bange for mænd.
Jeg var bange for en masse ting,
og jeg hørte stadig ikke nogen tale om voldtægt eller seksuelt misbrug.
Det blev der bare ikke talt om,
så jeg følte stor skam og forlegenhed, selvom det ikke var min skyld.
Det var let at tænke: "Jeg burde have gjort dit og dat."
Det er virkelig en skam, at vi ikke har begge dine harper her.
- Pyt. - Hvor ofte er vi sammen?
Skal jeg spille på folk-harpen?
Det er din tur til at spille på den. Jeg får den altid.
- Er det fish and chips? - Ja, også den.
Det var en lykkelig tid, da Elizabeth kom hjem,
men det var også svært at vende tilbage til et normalt liv.
Men hvad er normalt?
Vi lavede en masse ting sammen.
Min mor hjalp mig utroligt meget med at bearbejde det, der var sket,
men nu er hun klar til at lægge det bag sig.
En juleaften, hvor jeg fik en masse dejlige bamser, og du smed dem i en sæk.
Ja, men hvis du spoler lidt tilbage,
sagde mor, jeg intet måtte, før værelset var ryddet op.
I gav mig intet valg.
Jeg tror, at det, der hjalp mig mest,
var at være sammen med min familie.
Men sagen blev ved med at trække ud i årevis.
Det føltes, som om systemet modarbejdede mig.
Jeg tænkte: "Der er snart gået ti år. Det er nødt til at høre op."
Jeg blæser på, om jeg så skal sidde i retten hver dag i månedsvis.
Hvis det kan få lukket sagen, så gør jeg det.
10. NOVEMBER 2010
Elizabeth Smart aflagde
et modigt og grafisk vidnesbyrd om de frygtelige prøvelser.
Jeg ville ikke konfrontere ham, men hvis han nu blev løsladt,
ville han klart udse sig en anden ung pige.
Så da dommen endelig faldt,
og han blev kendt skyldig, var det…
"Det var på tide. Gudskelov.
Det er forbi, og jeg kan lægge det bag mig nu."
Jeg er så glad for at stå foran alle nu og kunne give andre ofre håb.
Vi kan sige fra og blive hørt.
Brian David Mitchell blev kendt skyldig i at kidnappe
og føre en mindreårig over en delstatsgrænse med seksuelle formål.
Han blev idømt livsvarigt fængsel uden mulighed for prøveløsladelse.
Wanda Barzee tilstod at have kidnappet
og ført en mindreårig over delstatsgrænsen med seksuelle formål.
Hun blev idømt 15 års fængsel.
Hun blev løsladt i 2018.
Tidligere tænkte jeg på, hvordan mit liv var blevet uden kidnapningen.
Jeg havde altid drømt om at finde en, der elskede mig, og som jeg elskede.
Og…
Det gik også i opfyldelse. Jeg fandt faktisk en.
Vi blev også gift, og vi har stiftet familie.
Med tiden begyndte jeg at tale offentligt om det, der skete.
Jeg følte, det skulle tjene et formål. Det skulle føre noget godt med sig.
Vi har allesammen et valg.
Vi kan vælge at blive i sengen og trække dynen op over hovedet,
eller vi kan komme videre.
Jeg kan godt tale om de ting, der gjorde mig ondt,
og de ting, der har været svære at komme over.
Overlevende skulle vide, at de ikke skulle skamme sig, og at de ikke var alene.
At andre havde oplevet det samme og ville kunne forstå det.
Som tiden gik, indså jeg, at jeg er stærkere, end jeg troede.
Det tog lang tid.
Jeg har gode dage og dårlige dage.
Men jeg har fået et bedre forhold til mig selv.
Min indre stemme har ændret sig fra "Du burde have gjort dit og dat"
til "Du kommer igennem det her. Du er stærk. Klø på.
Du kan overleve alt, hvad du møder på din vej."
Elizabeth Smart Foundation stræber fortsat efter sociale ændringer
og hjælper ofrene i kampen imod seksuelle overgreb
Har du selv, eller en du kender, oplevet seksuelt misbrug,
kan du finde hjælp på: www.wannatalkaboutit.com
Tekster af: Pia C. Hvid