TIZENEGYEDIK RÉSZ
Megtennéd,
hogy nem dohányzol Han-gyul közelében?
Te kis taknyos!
Hogy mersz így nézni az apádra?
Hozz nekem italt, azonnal!
A fenébe!
Jól van.
Hozok.
Mi a franc tart eddig?
Han-gyul!
Jae-gyu!
Apa, ne!
Te hálátlan kis rohadék, hogy mersz visszabeszélni?
Kis szemét!
Felforr az agyvizem,
ha csak rád nézek.
Te taknyos!
Jae-gyu!
Nem tudtam megmenteni. Nekem…
meg kellett volna mentenem.
De…
kijöttem, és otthagytam őt.
Szomorú, hogy nem tudtad megmenteni, de nem okolhatod magadat.
Isten azért sebzett meg…
hogy ne gondoljam így.
Hogy ne felejtsem a bűnömet.
Ez itt a bizonyíték.
Figyelj rám, Bom kisasszony!
Nem azért rejtem el a sebet, mert csúnya.
Bármikor ránézek,
apám tekintete jut eszembe…
És az a pillanat…
Ezért nem mutathattam meg.
Jae-gyu!
Amikor kirohantam a házból Han-gyullal,
akkor döbbentem rá.
Egy nap…
megfizetek majd érte.
Borotvaélen táncoltam,
és vártam, mikor jön el az a nap.
És végül pont most…
amikor a legboldogabb vagyok veled.
Én sem tudok megbocsátani magamnak.
Mégis ki lenne rá képes?
Ha te sem tudsz megbocsátani…
nem fogok haragudni.
Ez is…
az én terhem, amit cipelnem kell.
-Aznap… -Aznap…
Sajnálom!
Nagyon feszült voltam aznap,
és meggondolatlanul beszéltem.
Én voltam túlságosan durva.
De egészen Shinsuig mentem,
hogy lássam a lányomat, és amit hallottam,
nagyon felkavart.
Abszolút megértem.
Ha én jöttem volna rá, hogy a lányom ilyen emberrel van…
Ne folytassa!
Jeong asszony! Hogy van?
Mostanában folyton összefutunk.
Azért, mert tévécsatornákhoz meg premierekre járok.
Hallom, új projektbe kezd Bong Chan-ho rendező úrral.
Maga aztán mindenről tud.
Várom a jó híreket.
Később találkozunk.
Mi ez? Ki volt ez?
Aki Bomról kérdezett a sajtótájékoztatón.
Park a Disfacttől.
Furcsa, de mostanában mindenhol őt látom.
Mintha mindenhová követne.
Shinsu.
-Vigasztalni? -Igen.
De nem tudom, hogyan.
Ha túl komoly leszek, megbánthatom.
Ha túlzásba esek, felhúzza a falakat.
Miért kell megvigasztalni? Megint feljelentették?
Nem erről van szó.
Han-gyul bajba került, ugye?
Ő nem olyan, aki bajba kerül.
Bom kisasszony, jöjjön ide!
Mi folyik itt?
A vizsgák. Megjöttek a válaszlapok.
Han-gyul történelemből mindenhol a hármas választ jelölte.
Ez biztosan valami hiba.
Nézze!
Elment az esze?
Mi a fene folyik itt?
Matekból is csak a hármast jelölte.
Biológiából is csak hármas.
Miért csinálta?
Han-gyul, már végeztél is?
Csak tíz perc telt el.
Igen.
Beszélek vele.
Mégis mit képzelt?
Meg tudod mondani, mi történt?
Igazságtalannak éreztem.
Micsodát?
Bom kisasszony!
Se-jin nagyon keményen tanul.
Mindig szorgalmasabb, mint én, miért vagyok mégis mindig én az első?
Nem a legszorgalmasabbnak kéne nyernie?
És én nem is akarok egyetemre menni,
nem kell jól vizsgáznom.
Han-gyul!
Nézd…
Megértem, hogy törődsz a barátoddal,
de igazságosnak lenni nem azt jelenti, hogy visszafogod magad.
Mindkettőtöknek bele kell adnia mindent, és elfogadni az eredményt.
Ráadásul ha egy olyan okos ember, mint te,
igazságos akar lenni,
nem fogja vissza magát.
Segíts a többieknek, hogy utolérjenek!
Osztályfőnöködként értesítenem kell a nagybátyádat.
Majd én elmondom neki.
Nem gondolkodtam tisztán.
Kérem, hadd beszéljek
most én a bácsikámmal!
Han-gyul!
Mióta ilyen csendes az étkezés ebben a házban?
Han-gyul, a nagybátyád nem fura mostanában?
Mindig azt kéri, egymásra figyeljünk,
ne a telefont bámuljuk az asztalnál.
Napok óta a telefont bámulja az asztalnál.
Egyél!
Han-gyul nem tűnik furának?
Összerezzen, ha a nevét hallja,
és ideges, mint aki titkolózik.
Van bármi, amit elmondanál?
Nem, nincs.
Köszönöm az ételt!
Hé!
Egyél még!
AZ A NŐ
Elküldtem a papírokat. Mit akarsz?
Hol?
Miért akartál idejönni?
Utáltál itt lenni,
és elmentél innen.
Igen, gyűlölöm ezt a helyet.
Bármikor idejövök, eszembe jutnak az ütések
és a szegénység, amiben éltünk.
Az, hogy apánk ehhez a helyhez tartozott,
felkavarja a gyomromat. Utálok itt mindent.
Eljött az a nő.
Kicsoda?
Yoon Bom.
Elnézést, hogy ilyen váratlanul.
Megkérdeztem Han-gyult, és megtudtam, hol találom önt.
Értem…
Valóban?
Miért akart látni engem?
Sun úr nemrégiben mesélt nekem
az apjukról.
Erről nincs mit mondanom.
Emiatt ne jöjjön újra ide!
Azt mondta:
„Nem tudok megbocsátani magamnak. Mégis ki lenne rá képes?”
Mégis ki
lenne képes megbocsátani neki?
Azt mondja, hogy én?
Sun úr még mindig a bűntudatának rabja.
Valakinek meg kell bocsátania neki,
hogy megszabaduljon attól az emléktől.
És ezt csakis
az teheti meg, aki átélte ugyanazt
a fájdalmat.
Figyeljen!
Én elhagytam a gyerekemet, mert csak magamra gondoltam.
A szegénység? Rosszul voltam tőle.
A verések?
Nem bírtam tovább.
Minden felelősséget és bűntudatot Jae-gyura hagytam,
és elmentem, vissza sem néztem.
A fájdalom?
Megbocsátás?
Maga szerint azért nem tettem
egész idő alatt, mert nem volt lehetőségem?
Nem.
Hanem mert szégyelltem magam.
Még több indok, hogy ne meneküljön újra.
Kérem, könyörgöm!
Bolond vagy.
Szánalmas.
Gyámoltalan.
Én hátrahagytam a gyerekemet és a múltamat,
és emelt fővel élem az életemet.
Te meg magadat bünteted, mikor nem tettél rosszat?
Kit öltél meg?
Nem.
Nem te voltál,
aki megölte apánkat. Isten tette.
Jae-gyu!
A sebhely a karodon…
nem azt bizonyítja, hogy nem mentetted meg apánkat.
Hanem hogy megmentetted Han-gyult.
Hee-yeon!
Ha akkor nem habozok…
apa talán…
-és mi hárman… -Meghaltatok volna.
Apa, te…
és Han-gyul.
És én is.
Ha bármi történik a fiúval, akit elhagytam,
nem tudtam volna együtt élni vele.
Engedd el a bűntudatot!
Han-gyul szépen felnőtt.
Mert te megmentetted
és felnevelted őt.
Sajnálom!
Tizennyolc évbe telt,
hogy ezt kimondjam.
Bom-sik! Hagyd abba!
Bom-sik, nem!
Biztosan találkoztak.
Talán rossz ötlet volt.
Csak megnehezítettem?
Hát te?
Elszundítottam tévézés közben.
Miért csak állsz ott? Nem akarsz bejönni?
Vettem kávét,
és csinálhatok ramyeont, ha éhes vagy.
Találkoztam a nővéremmel.
Mit akart? Még több papírt kellett aláírnod?
Vagy a táskájával hencegett?
Azt mondta, felkerested.
Kértem, hogy ne mondja el neked.
Tudtam, hogy eljár a szája.
Bom, tudod…
azt mondtam, ez az én terhem,
de legbelül teljesen maga alá gyűrt.
Azt mondtam, nem kell megbocsátanod,
de valójában féltem.
Sőt, rettegtem.
Sajnálom,
és köszönöm…
hogy meg tudsz érteni engem.
Köszönöm,
hogy újra a régi önmagad vagy.
Tudod, mit?
Tudom a legjobb módját, hogyan zárjuk le a dolgokat,
amikor ilyen kínossá válnak.
Hogyan kell?
Benne vagyok.
Nem, ma nem ide.
Ide.
Choi úr!
Ez komoly.
Annyi dolgom van manapság, hogy a legtöbb apróságnak tűnik.
Biztosan elég komoly, hogy ilyen lármát csapjon?
Sajnos…
igen, biztos.
DISFACT
Beszélnem kell Hye-sukkal, amikor az a tesitanár nincs itt.
Hol van már?
-Elnézést! -Jó napot!
Ön ebben az iskolában tanít?
Nos…
kapcsolatban állok az egyik itteni tanárral.
Maga ki?
Értem.
A helyzet az… hogy én…
PARK JAE-YEONG ÚJSÁGÍRÓ, DISFACT
Még szerencse, hogy én találkoztam vele először.
Mással nem beszélt?
Valakivel találkozhatott.
Tudta, hogy Bom kisasszony egy szülővel járt,
és hogy egy viszony miatt jött ebbe a városba.
De…
az iskolában vajon tudják?
Te tudod, miért jött ide Szöulból?
Egyvalaki igen.
Kicsoda?
Mit mondott az újságírónak?
Ugyan már!
Évek óta dolgozunk együtt,
csak annyit mondtam:
„Ismerek valakit, aki döntő bizonyítékkal rendelkezik,
de itt túl sokan látnak,
beszéljünk négyszemközt Szöulban!”
Aztán elküldtem.
Oh úr!
Tudja, mennyire szeretem magát?
Nem magától vágytam ölelésre.
Írjon egy tényigazoló nyilatkozatot
a beszélgetésük alapján!
Máris.
Készítse elő, és küldje át nekem!
Rendben.
Bom kisasszonnyal aláíratok egy ügyvédi meghatalmazást.
A bizonyíték megőrzésére hitelesíttesse
a viszonnyal kapcsolatos anyagokat!
Igenis.
Jól van.
Jeong asszony!
Micsoda?
Ki tűnt fel hol?
Mi az? Mi van már megint?
Szöulba megyek, hogy beszéljek az újságíróval.
Értesítse az ügynökséget,
és a biztonság kedvéért készítsenek elő
egy válaszcikket vagy közleményt!
Drágám!
Jól vagy?
Nagy a baj.
-Seon-woong! -Igen?
-Sokat javítottál. -Köszönöm!
Sun Han-gyul!
-Sol! -Igen?
Szép munka.
Se-jin!
Szép munka.
-Min-guk! -Igen?
Micsoda?
JEGY - RANGSOR - ÁTLAG
Se-jin tényleg mosolyogva nézi a bizonyítványát?
Se-jin első lett!
-Micsoda? -Tényleg?
Komolyan?
Őrület! Se-jin nyerni tudott?
Gratulálok!
Mit akar?
Hát, tudja…
Komolyan…
Tudja, mit? Hát…
Megcsípte egy szúnyog? Mit vakarózik?
Mit csinál holnapután?
Szombaton?
Ha nincs dolga, ehetnénk valamit.
Miért ennék magával?
Miért ne ehetnénk együtt?
Elküldöm a címet,
jöjjön, ha akar! Ha nem, akkor ne.
Várok egy kicsit,
és ha nem jön, nem gond. Ahogy akarja.
Amúgy steak lesz.
CHOI I-JUN, ÜGYVÉD
Ki hívja folyamatosan?
Micsoda?
-Halló… -Halló!
Fontos mondanivalóm van.
Micsoda?
TANÁRI SZOBA
Bom kisasszony, vegye át!
Nem akartam hallgatni,
de valami színésznőről meg újságíróról beszél. Mi ez?
Halló!
Jól figyeljen rám!
Riporterek kereshetik fel, Bom kisasszony,
úgyhogy ne menjen sehová, tanítás után menjen egyenesen haza!
Állítsa be a telefonján a hívásrögzítőt!
Igen.
Ne vegye fel, ha ismeretlen hívja!
Rögtön értesítsen!
Szöulba megyek az újságíróhoz, és jelentkezem.
Hé!
Hogy érted ezt? Milyen újságíróhoz?
Bom kisasszony!
Dong-pyo?
Hát itt van.
A mester azt mondta, tartsuk szemmel a házát,
kérdés nélkül.
Azt mondta, tegyünk róla, hogy pihenhessen,
míg ő Szöulban van.
Han-gyul nagybátyja… elment?
Beugrottál a kocsiba, úgyhogy elviszlek.
De ne feledd!
Ne csinálj jelenetet,
különben megvádollak munkavégzés akadályozásával.
Ha összetörsz valamit, az károkozás.
Az ütés az bántalmazás.
Elég volt. Álljunk meg valahol!
Hol?
Udvariatlanság üres kézzel menni első találkozóra.
Rendesen fel kell öltöznöm.
Azt üzente, ne aggódjon, mert elintézi,
és ezt küldte velem.
SZÓRAKOZÁSROVAT
Fogós a főcím,
de kell legalább egy fotó, hogy kattintsanak.
Ennek így nulla a vizuális vonzereje.
Valakinél megvan a bizonyíték.
-Tényleg? -Igen.
PARK JAE-YEONG ÚJSÁGÍRÓ ÚR RÉSZÉRE
Üdv mindenkinek!
Ez meg ki?
Park Jae-yeong úrhoz jöttem.
Tartozik valakinek?
-Vagy kezes? -Mi?
Viszonya volt?
Hol van a szórakozásrovat?
„Politika.”
„Üzlet.”
Hol van Park Jae-yeong?
„Társadalom.”
Hol van?
„Sport.”
Bújjon el!
Kilépek egy percre.
Bújjon már el!
„Szórakozás.” Megvan.
Jó napot!
A rovatvezető vagyok. Segíthetek?
Boldogságot és békét kívánok önnek!
SUN JAE-GYU
Sun Jae-gyu?
Ki az a Sun Jae-gyu?
Én volnék.
Park Jae-yeong úrral szeretnék beszélni.
A csudába!
Személyes okból korán hazament.
Akkor várok holnapig.
Ráérek.
Én vagyok a felelős vezető, beszélhet velem.
Szóval maga a felelős vezető?
Hallottam, hogy Park úr
Jeong Nan-hee lányáról ír cikket.
Hallottam, hogy egész Shinsuig ment.
Gondoltam, segítek neki.
Hát maga hozta a perdöntő bizonyítékot?
Majdnem félreértettem.
Ma akartuk közzétenni.
Mit hozott?
Mi az, egy hívás?
Egy üzenet?
Vagy még jobb, fotók és videók a viszonyról?
A viszony…
A viszony?
A bizonyítékom szerint nem volt viszony.
Ezt nem hiszem el!
Nézze!
Kit érdekel egy cikk a viszony nemlétéről?
Az emberek akkor kattintanak, ha úgy néz ki, mint ami megtörtént.
Akkor ne tegyék közzé a cikket!
Ki maga?
Én?
Szülő Yoon kisasszony iskolájában,
és együtt járok vele.
Hogy jutott be ide?
Bebizonyítom, hogy a leírtak
nem igazak,
hadd adjak interjút!
Kifelé!
Nem érdekel. Menjen el!
Idefelé átolvastam a cikkeiket.
Sok szórakoztató cikket írtak.
Minden cím végére kérdőjelet raknak,
azt írják, „gyanú” meg „feltehetőleg”,
és tényként adják el a pletykát.
Hihetetlen.
Biztonságiak? Itt a szórakozásrovat.
Igen, a szórakozásrovat.
Hírességekről kellene cikkezniük.
Miért olyan családtagokról írnak, akik nem hírességek?
Park úr, visszajött?
Mégis mit művel? Adja vissza!
Hé!
HANGFÁJL KIVÁLASZTÁSA TÖRLÉS
Várjon!
Letörölte a felvételt?
Nem most jöttem a falvédőről.
Ostoba. Gondolom, ezt látta valahol.
Most, hogy nincs többé felvétel, mit mondott?
Hogy a cikkeink nem igazak?
Figyeljen!
Sosem hozunk le semmit, ami nem tényeken alapul.
Nem teszünk konkrét állításokat, csak utalgatunk,
a cikkeket ködösen és óvatosan fogalmazzuk meg,
de tényekre alapozva.
Sosem mondtuk, hogy viszonya volt.
Azt írtuk: „Fennáll a gyanú.”
Vagy: „Fülest kaptunk.”
Az újságírók csak eddig mennek el.
Hogy miként értelmezik, az olvasókon múlik.
Nem csoda, hogy maga a rovatvezető. Van beszélőkéje.
Majd elfelejtettem.
Igen.
Halló, Phillip!
Még mindig nem tetted le?
Mi? Rögzítetted a hívást?
Felvetted, amit a ködös és óvatos megfogalmazásról mondott?
Felvetted, amit az utalgatásról mondott?
-Maga… -Igen.
Rendben.
Ahogy a rovatvezető mondta, ostoba vagyok.
Elfelejtettem letenni a telefont.
Tartsd a kezed ügyében a felvételt!
Jae-gyu!
Choi ügyvéd úr! Mondana valami jogi dolgot?
Jöjjön ide!
Igen, a telefonom.
Jöjjön ide!
-Ide. -Jaj!
Üdvözlöm!
Choi I-jun vagyok, Jeong Nan-hee asszony
és Yoon Bom kisasszony jogi képviselője.
A Yoon Bomról írt rosszindulatú
cikkek miatt kérelmet nyújtottunk be előzetes tiltó végzésre.
A hangfelvételt mindenképpen nyújtsa be bizonyítékként!
Ha bármi megjelenik a bírósági döntés előtt,
a Sajtómediációs Bizottsághoz fordulunk,
hogy jogi lépéseket tegyünk,
helyreigazítást, cáfolatot és kártérítést kérünk.
Ha a cikk hamis állításokat tartalmaz,
büntetőfeljelentést teszünk hitelrontásért
a releváns törvények szerint.
Úgy látom, sok a dolguk, maradjunk ennyiben!
Figyelem! Köszönjön el!
Szép munka!
Szép munka! Viszlát!
Elmentek. Jöjjön elő!
Ez aztán a pech!
Egy bűnöző meg egy okostojás, kéz a kézben.
Mit tegyünk?
Két lehetőségünk van.
Vagy csendben továbblépünk,
vagy teljes gőzzel előre, és totális felfordulást csinálunk.
Hogy ment?
Találkoztam az újságíróval, és előzetes tiltó intézkedést tettünk.
Akkor leállíthatjuk a cikket, ugye?
Az előzetes tiltó intézkedés bírósági kérelem a cikk leállítására,
de ez nem garantálja, hogy nem fog kijönni.
Miféle törvény az, ami így működik?
Ha kijön a cikk,
az áldozat csak üljön, és viselje?
Ez komolyan nevetséges.
Ki volt az?
Sun Jae-gyu?
Jae-gyu sokat segített ma.
Ha a cikk nem jön ki, vagy jó vége lesz az ügynek,
az neki köszönhető.
Csak hogy tudja. Később jelentkezem.
Mi az? Mit mondott Choi úr?
Mondj már valamit!
Na látod!
Megy ez, ha rendesen csinálod.
Csak így tovább, jó?
Tényleg keményen tanultam a vizsgára.
A fiú, aki mindig osztályelső,
most biztosan zokog,
hiszen végre sikerült legyőznöd őt.
Kit érdekel ő egy ilyen remek napon?
Hé, osztályelső!
Ma első osztályú hátszínt veszek neked!
-Anya! -Igen?
El kell mennem valahova.
Nem kérsz marhát? Hová mész?
Hé, osztályelső!
Két steakes-sajtos szendvicset kérek.
Alacsony cukortartalmú hagymaszósszal.
Máris adom.
Mi az?
Nincs étvágyad, miután legyőztelek?
Nem erről van szó.
Minőségi koreai marhahús helyett szendvicsezek veled.
Mit is mondtál múltkor?
„Az állóképesség döntő.”
„Hogy győzhetnél le, ha csak dühöngsz itt?”
Örülsz az első helynek?
Őszintén, imádom,
de téged sajnállak.
Jó, hogy az anyám és az apám dicsér,
és szuper látni az irigységet az osztálytársaimon.
De a legjobb része?
A munka eredménye.
Úgy érzem, a világ elismeri.
Se-jin!
-Figyelj… -Mi az?
Mindegy.
Nagyon szép vagy, ha mosolyogsz.
Ne már!
Szép vagyok, akár mosolygok, akár nem.
Mit csinálsz? Egyél!
Nagyon finom a szósz.
Oké.
Finom.
Alig tíz percet futottatok.
Nem csoda, hogy utolsók vagytok ilyen kondival.
Jeong úr, én 24. vagyok.
Min-guk az utolsó.
Jól van, figyeljetek! Most nem edzés kell, hanem üzemanyagpótlás.
Együnk!
Istenem,
édesanyátok fáradozott a pelenkátok cseréjével, de minek?
A háta meghajlott, annyit cipelt titeket, de minek?
Várjon!
Miért hozza fel az anyánkat?
Azért, mert rosszabb jegyet kaptatok Han-gyulnál,
aki mindenhol a hármast jelölte.
Minden kérdésre?
Akkor inkább neki kéne bajban lennie.
-Miért mi vagyunk leszúrva? -Igen!
Ti kis taknyosok, hová mentek?
Menjünk együtt!
Ez meg mi volt?
Sun Han-gyul!
Csak a hármas választ jelölted?
Igaz ez?
Se-jin!
Az az igazság…
-Hadd magyarázzam meg… -Miattam?
Azt kérdeztem, miattam-e.
Nem baj, ha alszol.
De ha nem, figyelj!
Ami Bomot illeti,
gondoskodom a jogi ügyekről, amiatt ne aggódj!
És amit korábban
Jeong asszony előtt mondtam…
nem úgy gondoltam.
Egy hozzád hasonló számára a barátság
talán semmit sem számít, jelentéktelen.
De…
nekem
te voltál…
az egyetlen barátom.
Csak úgy tudtam feldolgozni,
hogy az egyetlen barátom lelépett a pénzemmel,
hogy meggyőztem magam:
te gyújtottad fel azt a házat.
Csak így tudtalak gyűlölni, és csak így…
nyert értelmet számomra az árulásod.
Azt mondtad, árulás?
Nem aludtál?
Nem árultalak el. Te árultál el engem.
Én?
Aznap éjjel…
ahogy kirohantam az égő házból…
egyenesen hozzád mentem.
Minden elhomályosult, és csak rád tudtam gondolni.
Sun Jae-gyu?
Mindennap későn jössz haza.
Tudom, hogy vele töltöd az időd.
Az apja alkoholista,
az egyetlen nővérének pedig van egy gyereke, akinek nincs apja.
Jézusom!
Most, hogy belegondolok, egyszer azt mondtad, nem kell kocsi…
Nem a barátom.
Miért lógnék egy ilyen sráccal?
Méltatlan lenne.
Csak megsajnáltam egy kicsit,
ez minden.
-Tényleg? -Persze.
Hogy könnyebb legyen az életem,
barátkoznom kellett velük.
Nem a barátom,
nem kell aggódnotok.
-Menjünk! -Jó, menjünk!
Nem a barátom.
Csak megsajnáltam egy kicsit,
ez minden.
Jó helyre került az a pénz.
Szereztem lakást,
és orvoshoz vittem Han-gyult, ha beteg volt.
Őrült módjára dolgoztam,
hogy ne tűnjek szánalmasnak.
És hogy ne beszélj újra olyasmiket,
ha megint találkoznánk,
senkihez nem kerültem közel, csak Han-gyulra figyeltem,
és csak pénzt kerestem.
Hű!
Mint egy bocsánatkérés.
Micsoda?
Akkor én is barátod voltam neked,
ha elszöktél, amikor azt hallottad, hogy nem vagyunk barátok.
Számít ez most?
Persze.
Akár egyetemre költötted azt a pénzt, akár Han-gyul nevelésére,
nem bántam, ha tisztességesen élsz.
Neked tettem félre azt a pénzt,
de akkor nem igazán volt lehetőségem megkapni az apámtól.
Hogy megkapjam a pénzt,
szidjalak téged apámnak?
Megtettem volna…
százszor, ezerszer, habozás nélkül.
Itt a főnök.
Figyelem, tisztelegj!
Győzelem!
Pihenj!
Minden rendben volt!
-Üdv újra itt! -Főnök!
Pihenj!
Miért ide?
Maradj vele!
A ma éjjel nem lesz könnyű
Bom kisasszonynak.
-És te? -Rá kell néznem valakire,
akinek nélkülem szintén nehéz estéje lenne.
A kedvenc színészemre, Jeong Nan-heere.
Te tudod.
Tessék, ez a tiéd.
Viszlát!
Vajon jó lesz rám?
Kisbabám!
Hát megvártál, Bom-sik?
Minden rendben volt?
Hát…
Nálam igen a dzsúdzsucusokkal.
Veled is minden rendben volt?
A csudába!
Én mindig vidéken éltem. Tanácstalan vagyok.
Bementünk a céghez, és beszéltünk az újságíróval.
De jogi úton
nehéz ügy leállítani egy cikket.
Köszönöm, hogy megpróbáltad!
Lehetséges,
hogy holnap kijön a cikk.
Tökéletes.
Maradjunk ébren egész éjjel, és mulassunk!
A holnap legyen a holnapé!
Csináljuk, amit eddig nem, együnk jókat,
és mulassunk, jó?
Hogyne.
Hová menjünk, Bom-sik?
Bom-sik annyira cuki!
Bom-siknek hosszú lába van.
„Bom-siknek hosszú lába van.”
Ügyes vagy!
Bom-sik kemény fickó.
A nedvesség rendben.
Remek az emésztése. Egészséges.
Ügyes vagy!
-Fordulj körbe, Bom-sik! -Jól van.
-Jó fiú. -Szép volt!
Körbefordultál, Bom-sik?
Zseni vagy, Bom-sik!
Nézd, ott van!
A mindenit!
Istenem! Bom-sik egy zseni!
Jó kutya!
Szereted?
Bom-sik!
Középen végigvágod.
Hűha!
Most mehet bele.
Jól van.
Olajat teszünk egy felmelegített serpenyőbe.
Két karika az óramutató járása szerint.
Most mehet az újhagyma.
Mehet bele.
Hadd piruljon egy kicsit!
Alaposan összekeverjük.
Megpróbálom.
-Mi? -Meg akarom próbálni.
Várj!
Hadd próbáljam meg újra!
Várj!
Jaj, ne!
Ülj le! Ülve jobb lesz.
Tessék!
Köszönöm az ételt!
Milyen?
Mint a yukgaejang, ugye?
Tökéletes. Sokkal jobb, mint a bolti.
Együnk!
Tökéletes.
Tessék, Bom-sik!
Játszanál még?
Min gondolkodsz?
Anyán.
ANYA
Halló!
Ne tedd le, figyelj!
Kapcsold ki a telefont!
Ne keress rá, ne üzenj, ne olvass kommenteket!
Sokkal rosszabb,
mint hinnéd.
Egy sértés mélyebbre hatol,
mint ezer támogató szó. És…
az az egy sértés
felemészti a szívet.
De akkor is emeld fel a fejed!
Ne hagyj ki étkezést, mert nincs étvágyad!
Ha rosszul is vagy, rágcsálj valamit!
Ma este valószínűleg szemhunyásnyit sem fogsz aludni.
Ilyen helyzetekben segít eszednél maradni, ha van veled valaki.
Mondd meg Sun Jae-gyunak,
hogy maradjon veled, ha kell.
Bár átlagos családba születtél volna!
De pont ilyen anyád lett, mint én.
Most leteszem.
Már látom…
Anyának biztos rengeteg ilyen estéje volt.
Nem tudok elaludni.
Megyek, játszom Bom-sikkel.
Bom kisasszony, próbálj aludni, ahogy édesanyád mondta!
A holnapi
hosszú nap lehet.
Nagyi!
Ezt nézd!
Mi a fene ez?
Azt írják, hogy amikor Bom kisasszony Szöulban volt…
-Ez Bom kisasszony volt? -Tényleg?
„Viszony egy szülővel”?
A felesége óra közben beviharzott, és felpofozta?
Istenem!
Mi az? Mi van itt?
A színésznő Jeong Nan-hee lánya?
Jeong Nan-hee?
Az a híres nő a tévében?
Nem tudok ránézni.
Mi az?
Láttátok ma Bom kisasszonyt?
Én nem.
Én sem.
Bom kisasszony!
Bom…
És mint tanár, szégyent érzek.
Ha nem hisztek nekem, nem tudok mit tenni.
De remélem, hisztek.
Sajnálom, anya! Kérlek, most te figyelj rám!
Bom kisasszony és én is Szöulba megyünk.
Máris ideje van?
Amit most csinálsz, az nagyon veszélyes.
Ez az utolsó esténk. Nem baj, ha veszélyes.
Valami fényes.
Sun Jae-gyu!
Sun úr?
Itt vagy, Bom?
A feliratot fordította: Tüzér Tamás