11. DÍL
Mohl bys prosím
okolo Han-kjula nekouřit?
Ty spratku.
Co si to dovoluješ takhle na tátu čumět?
Dones mi kořalku, dělej!
Sakra.
Tak dobře.
Přinesu ti ji.
Co mu sakra tak trvá?
Han-kjule.
Dže-kju.
Tati, přestaň!
Ty nevděčnej parchante, co si to dovoluješ mi rozkazovat!
Ty hajzlíku!
Kypí mi krev,
jen když se na tebe podívám.
Ty parchante.
Dže-kju.
Mohl jsem ho zachránit. Nebo spíš…
Měl jsem ho zachránit.
Ale já…
jsem utekl a nechal ho tam.
Je smutné, že jsi ho nemohl zachránit, ale nesmíš se obviňovat.
Bůh mi nechal tu jizvu…
abych takhle nepřemýšlel.
Abych nezapomněl na svůj hřích.
Tady je důkaz.
Poslouchej, Bom.
Tu jizvu neschovávám proto, že je ošklivá.
Pokaždé, když ji vidím,
vzpomenu si na pohled otcových očí…
Připomíná mi ten okamžik…
a nemůžu se přimět ji ukazovat.
Dže-kju.
Když jsem vybíhal z domu s Han-kjulem v náručí,
došlo mi to.
Jednoho dne…
za to zaplatím.
Žil jsem jako na trní
a čekal, kdy to přijde.
A muselo to být teď…
když jsem s tebou nejšťastnější.
Nedokážu si odpustit sám.
Kdo by mi mohl odpustit?
Jestli mi odpustit nemůžeš…
nebudu ti to zazlívat.
I to…
budu muset snést.
DOBROČINNÝ KONCERT HBM
-Minule… -Minule…
Omlouvám se.
Příliš jsem se rozohnil
a říkal, co jsem neměl.
To já jsem byla moc příkrá.
Ale jela jsem až do Šinsu,
jen abych uviděla dceru, a když jsem to slyšela,
úplně mě to rozhodilo.
Naprosto rozumím.
Kdybych já zjistil, že moje dcera chodí s takovým člověkem…
Nic neříkejte.
Paní Čong. Jak se máte?
Mám dojem, že se pořád potkáváme.
Protože chodím všude do televizí, na premiéry a tak.
Prý začínáte nový projekt s režisérem Pong Čchan-hoem.
Vy máte oči a uši všude.
Budu se těšit na šťastné novinky.
Zatím na shledanou.
Kdo to byl?
Ten, co se mě na tiskovce ptal na Bom.
Reportér Disfactu Pak.
Je to zvláštní, ale vídám ho teď všude.
Jako by mě sledoval.
Šinsu.
-Utěšit ho? -Ano.
Ale nemůžu přijít na to jak.
Když budu vážná, zraní ho to.
Když to budu zveličovat, stáhne se.
Proč ho musíš utěšovat? Obvinili ho zase?
To ne.
Han-kjul má nějaký průšvih, ne?
To není typ průšviháře.
Paní Bom, pojďte sem rychle.
Co se děje?
Závěrečné zkoušky. Přišly archy s odpovědmi.
Han-kjul odpověděl na všechny otázky z korejské historie číslem tři.
To musí být omyl.
Podívejte se.
To mu přeskočilo?
Co to má být?
V matematice taky vyznačil samé trojky.
V biologii taky samé trojky.
Proč to udělal?
Han-kjule, už jsi skončil?
Uběhlo jen deset minut.
Ano.
Promluvím si s ním.
Co ho to napadlo?
Můžeš mi říct, co se stalo?
Myslel jsem, že to není fér.
Co?
Paní učitelko.
Se-čin se opravdu pilně učí.
Vždycky se učí víc než já, tak proč jsem pokaždé první?
Neměl by zvítězit ten, kdo je pilnější?
Kromě toho ani nechci na vysokou
a nemusím mít dobré výsledky.
Han-kjule.
Chápu, že ti záleží na kamarádce,
ale spravedlnost neznamená upozaďovat sám sebe.
Oba byste se měli snažit a uznat výsledek.
Navíc když někdo tak talentovaný jako ty
chce přispět ke spravedlnosti,
nesmí se držet zpátky.
Musí ostatním pomáhat, aby ho dohnali.
Jako třídní učitelka bych to měla říct strýci.
Počkejte, řeknu mu to sám.
Nepřemýšlel jsem.
Dejte mi šanci,
abych to strýčkovi řekl sám.
Han-kjule.
Odkdy jsou tady večeře tak tiché?
Han-kjule, nechová se tvůj strýček teď nějak divně?
Říkával, že rodina se má dívat na sebe
a ne u stolu zírat do mobilů.
Celé dny už jen sleduje telefon.
Jezte.
Nechová se Han-kjul nějak divně?
Jen slyší svoje jméno, trhne sebou
úzkostlivě, jako by něco skrýval.
Han-kjule, chceš mi něco říct?
Ne, nic.
Děkuju za večeři.
Hej.
Ještě si dej.
TA ŽENA
Všechny papíry jsem poslal. Co teď?
Kde?
Proč ses chtěla setkat tady?
Nedokázala jsi tady zůstat ani vteřinu,
hned jsi odcházela.
Ano, nesnáším to tady.
Pokaždé si tady vzpomenu, jak mě mlátil
a jak jsme byli chudí.
Když pomyslím, že sem patřil náš otec,
je mi zle. Všechno je mi na tom odporné.
Přišla ke mně ta žena.
Kdo?
Jun Bom.
Omlouvám se, že přicházím nečekaně.
Han-kjul mi řekl, kde vás najdu.
Opravdu?
Proč jste mě chtěla vidět?
Pan Son mi nedávno řekl
o vašem otci.
Nemám, co bych k tomu řekla.
Kvůli tomu už za mnou nechoďte.
Řekl:
„Nedokážu odpustit ani sám sobě. Kdo by mi odpustil?“
Kdo tedy
by mu dokázal odpustit?
Říkáte, že to mám být já?
Pan Son se uzavírá do své viny.
Myslím, že mu někdo musí odpustit,
aby se té vzpomínky zbavil.
A to může udělat
jen někdo, kdo prošel
stejnou bolestí.
Víte…
Já jsem opustila vlastní dítě a myslela jen na sebe.
Chudoba mě znechucovala.
Že mě mlátil?
To mě dohánělo k šílenství.
Všechnu odpovědnost a vinu jsem hodila na Dže-kjua,
utekla jsem a už se neohlédla zpět.
Bolest?
Odpuštění?
Myslíte, že jsem to Dže-kjuovi
neřekla jen proto, že bych neměla příležitost?
Ne.
Proto, že jsem se tolik styděla.
O to spíš byste neměla znovu utíkat.
Prosím vás.
Jsi blázen.
Ubohý.
Bezmocný.
Já jsem utekla a nechala za sebou dítě i minulost,
a žiju s hlavou vztyčenou.
A ty se trestáš, když jsi nic špatného neudělal?
Koho že jsi zabil?
Ne.
To jsi nebyl ty,
kdo otce zabil. To bylo Boží dílo.
Dže-kju.
Ta jizva na paži…
není důkaz, že jsi nezachránil otce.
Je to důkaz, že jsi zachránil Han-kjula.
Hui-jon.
Kdybych tehdy nezaváhal…
možná by táta…
-my tři všichni… -Všichni zemřeli.
Táta, ty…
i Han-kjul.
A já bych taky zemřela.
Kdyby se dítěti, které jsem opustila, něco stalo,
nedokázala bych sama se sebou žít.
Tak už tu vinu opusť.
Han-kjul dostal dobrou výchovu.
Děkuju, žes ho zachránil
a vychoval.
Moc se omlouvám.
Trvalo mi 18 let,
než jsem to konečně řekla.
Bom-siku! Přestaň.
Bom-siku, ne.
Určitě už se setkali.
Možná jsem to neměla dělat.
Zkomplikovala jsem to?
Ty jsi tady?
Už jsem usínala u televize.
Co tady tak stojíš? Nechceš jít dál?
Mám kávu
a můžu udělat ramjon, jestli máš hlad.
Viděl jsem se se sestrou.
Co chtěla? Podepsat další papíry?
Nebo se chlubila kabelkou?
Říkala, žes u ní byla.
Říkala jsem jí, ať ti to neříká.
Věděla jsem, že se prokecne.
Bom, víš…
Říkal jsem, že to musím unést,
ale uvnitř mě to úplně zavalovalo.
Říkal jsem, že mi nemusíš odpouštět,
ale uvnitř jsem měl strach.
Byl jsem vyděšený.
Omlouvám se
a děkuju ti,
že někomu, jako jsem já, rozumíš.
Děkuju,
že se vrátil ke svému starému já.
Víš co?
Vím o perfektním způsobu jak ukončit situaci,
která začíná být trapně rozpačitá.
Jak?
To bych bral.
Ne, dnes ne tady.
Tady.
Pane Čchöi!
Tohle je vážné.
Poslední dobou se toho děje tolik a většinou je to nepodstatné.
Určitě je to tak vážné, že to stojí za takový povyk?
Bohužel
ano, určitě.
DISFACT
Musím s He-suk mluvit, až tam nebude ten tělocvikář.
Kde pořád je?
-Promiňte. -Ano.
Vy tady učíte?
No…
s jednou učitelkou mám hodně společného.
Kdo jste vy?
Aha.
No, jde o to… Já jsem…
PAK ČE-JONG, REPORTÉR DISFACTU
Štěstí, že narazil napřed na mě.
S nikým jiným nemluvil?
Myslím, že s někým ano.
Věděl, že paní Bom má poměr s rodičem
a že sem přijela kvůli skandálu.
Ale…
ví to někdo ze školy?
Víš, proč sem ze Soulu přijela?
Někdo ano.
Kdo?
Co jste reportérovi řekl?
Prosím vás.
Už s vámi pracuji léta.
Řekl jsem jen:
„Vím, kdo má přesvědčivé důkazy o aféře paní Bom.“
„Ale tady nás sleduje moc lidí,
„pojeďme do Soulu a promluvme si soukromě.“
A rozloučil jsem se.
Pane Oe.
Řekl jsem vám, že vás miluju?
Vás jsem objímat nechtěl.
Vypracujte koncept svědeckého prohlášení
na základě rozhovoru s tím reportérem.
Ano.
Připravte koncept a pošlete mi ho.
Dobře.
Požádám paní Bom, aby mi podepsala zmocnění.
Nechte notářsky ověřit audio záznamy
související s aférou, aby byly zachovány důkazy.
Jdu na to.
Tak jo.
Paní Čong.
Co?
Kdo že se kde ukázal?
Co se zase děje?
Nejdřív pojedu do Soulu promluvit si s reportérem.
Upozorněte agenturu
a radši nechte předem připravit proti-článek
nebo oficiální prohlášení.
Miláčku!
Je ti něco?
To je hrůza.
-Son-ung. -Ano?
-Hodně ses zlepšil. -Děkuju.
Son Han-kjul.
-Sol. -Ano?
Dobrá práce.
Se-čin.
Dobrá práce.
-Min-guk. -Ano?
Cože?
ZNÁMKA - POŘADÍ - PRŮMĚR
Se-čin se usmívá na vysvědčení?
Hej, Se-čin je první!
-Cože? -Fakt?
Jako vážně?
To je šílený. Takže změnila hru?
Gratuluju.
Co?
No, víš…
Totiž…
Víš co?
Štípnul tě komár? Proč se škrábeš?
Co děláš pozítří?
V sobotu?
Jestli nic nemáš, můžeme zajít na jídlo.
Proč bych měla jíst s tebou?
Nemůžeme se spolu najíst?
Pošlu ti adresu,
tak přijď, jestli chceš. Nebo ne.
Chvilku počkám
a když se neobjevíš, poradím si. Jak chceš.
Bude steak, mimochodem.
ADVOKÁT ČCHÖ I-ČUN
Kdo to pořád volá?
-Haló… -Paní Bom.
Mám pro vás něco naléhavého.
Co?
SBOROVNA
Bom, zvedni to.
Nechtěla jsem poslouchat,
ale mluví o nějaké herečce a reportérovi. Co se děje?
Haló?
Poslouchejte pozorně.
Možná po vás půjdou novináři, paní Bom,
tak se nikde nezastavujte a jděte rovnou domů.
Nastavte si automatické nahrávání hovorů.
Ano.
Nezvedejte neznámá čísla.
Dejte mi hned vědět.
V Soulu mám schůzku s reportérem a pak se ozvu.
Čau.
O čem to mluvíš? Jaký reportér?
Paní Bom!
Tong-pchjo?
Tady jste.
Mistr řekl, ať hlídáme váš dům
a na nic se neptáme.
Říkal, že zařídí, abyste neměla starosti,
než se vrátí ze Soulu.
Han-kjulův strýc… odjíždí?
Vetřel ses do auta, tak tě vezmu.
Ale nezapomeň.
Nedělej scény a nezvyšuj hlas,
pokud nestojíš o obvinění z narušování mojí práce.
Něco zničíš, a je to poškození majetku.
Praštit někoho napadení.
Dost. Někde se rychle stavíme.
Kde?
Je nezdvořilé na první návštěvu nic nepřinést.
Měl bych se obléknout.
Mám vám říct, ať se nebojíte,
a dát vám tohle.
ODDĚLENÍ ZÁBAVY
Titulek je chytlavý,
ale na kliky potřebuješ aspoň fotku.
Tohle má nulovou vizuální přitažlivost.
Někdo prý má důkazy.
-Fakt? -Jo.
REPORTÉR PAK ČE-JONG
Všechny zdravím!
Kdo to je?
Přišel jsem za reportérem Pak Če-jongem.
Vzal sis půjčku?
-Nebo spolupodepsal? -Co?
Máš poměr?
Kde je oddělení zábavy?
„Politika.“
„Podnikání.“
Kde je reportér Pak Če-jong?
„Společnost.“
Kde je?
„Sport.“
Schovej se.
Chvilku ho zdržím.
Schovej se.
„Oddělení zábavy“. Tady to je.
Dobrý den.
Jsem vedoucí oddělení. Co si přejete?
Přeji vám štěstí a klid ve všem, co děláte.
SON DŽE-KJU
Son Dže-kju?
Kdo je Son Dže-kju?
To jsem já.
Přišel jsem za reportérem Pak Če-jongem.
Škoda.
Musel z osobních důvodů odejít.
Tak počkám do zítřka.
Mám plno času.
Poslyšte, já jsem vedoucí, můžete mluvit se mnou.
Tak vy jste tady vedoucí?
Slyšel jsem, že reportér Pak
píše článek o dceři paní Čong Nan-hui.
Prý kvůli tomu jel až do Šinsu.
Chtěl jsem mu nabídnout pomoc.
To vy máte ty přesvědčivé důkazy?
Málem jsem se vylekal.
Chtěli jsme to zveřejnit zítra.
Tak co jste přinesl?
Nějaký hovor?
Zprávu?
Nebo dokonce fotky nebo video z toho poměru?
Ten poměr…
Ten poměr?
Přinesl jsem důkazy, že žádný nebyl.
To je neuvěřitelné.
Podívejte.
Koho zajímá článek o tom, že k ničemu nedošlo?
Lidé klikají, když to vypadá pravděpodobně.
Tak to nezveřejňujte.
Kdo jste?
Já?
Jsem rodič ve škole, kde paní Jun pracuje,
a chodím s ní.
Jak jste se sem dostal?
Chci dokázat, že to, co píšete,
není pravda,
tak prosím o rozhovor.
Vypadněte.
Nemám zájem. Už jděte.
Cestou jsem si pročetl vaše články.
Máte opravdu zábavné příspěvky.
U každého titulku otazník,
sem tam výrazy jako „podezření“ a „údajně“,
a hned uděláte z drbů fakta.
Neuvěřitelné.
Ostraha? Oddělení zábavy.
Ano, tohle je oddělení zábavy.
Máte psát o slavných lidech.
Proč píšete články o neznámých rodinných příslušnících?
Pane Paku, jste zpátky?
Co to děláte? Vraťte mi to.
Hej.
VYBRAT AUDIO SOUBOR - SMAZAT
Moment.
Vy jste tu nahrávku smazal?
Myslíte, že tohle neznáme?
Vy blázne. Asi jste někde něco viděl.
Když teď nenahráváte, tak co jste říkal?
Že zveřejňujeme nepravdivé články?
Poslouchejte.
Nikdy se neodchylujeme od faktů.
Vyhýbáme se jednoznačným tvrzením, naznačujeme
a články budujeme rafinovaně a neurčitě
pouze na základě faktů.
Nikdy jsme nenapsali, že má poměr.
Napsali jsme „je podezření“
nebo „byli jsme upozorněni“.
Dále reportéři nejdou.
Interpretace je na čtenáři.
Není divu, že jste vedoucí. Jste skvělý řečník.
Málem jsem zapomněl.
Ahoj, Philipe.
Ještě jsi nezavěsil?
Cože? Nahrával jsi to?
Nahrál jsi, jak mluvil o rafinovanosti a neurčitosti.
Jak mluvil o naznačování taky?
-Vy jste… -Ano.
Jak říkal šéf oddělení, jsem blázen.
Zapomněl jsem s tím květináčem zavěsit.
Tu nahrávku si ulož.
Dže-kju.
Advokát Čchö. Chcete něco říct z právního hlediska?
Pojďte sem.
Můj telefon.
Pojďte sem.
Tady.
Dobrý den.
Čchö I-čun, právní zástupce paní Čong Nan-hui
a paní Jun Bom a majitel advokátní kanceláře Čchö I-čun.
Ve věci vašich pomlouvačných zpráv
jsme podali žádost o vydání předběžného opatření.
Nezapomeňte jako důkaz připojit nahrávku hovoru.
Pokud bude před rozhodnutím soudu článek zveřejněn,
podáme žádost k tiskovému výboru,
aby podnikl právní opatření,
včetně příkazů k opravě, dementování a odškodnění.
V případě nepravdivých informací
zvážíme podání žaloby pro pomluvu
podle příslušných zákonů.
Zdá se, že máte hodně práce, tak my půjdeme.
Pozor. Rozluč se.
Dobrá práce.
Na shledanou.
Už jsou pryč. Vylez.
Tomu říkám smůla.
Taková dvojka. Výtržník a všeználek.
Co budeme dělat?
Máme dvě možnosti.
Buď se stáhneme a necháme to být,
anebo to rozjedeme se vším všudy.
Jak to šlo?
Setkal jsem se s reportérem a požádal o předběžné opatření.
Takže můžeme ten článek zastavit?
Předběžným opatřením soud žádá o zastavení článku,
ale nezaručí to, že tu reportáž nezveřejní.
Co je to za zákon?
Takže když článek vyjde,
oběť má jen sedět a smířit se s tím?
To je vážně směšné.
Kdo to byl?
Son Dže-kju?
Dže-kju nám dnes hodně pomohl.
Jestli článek nevyjde a všechno se to vyřeší,
bude to díky němu.
Jen abyste věděla. Zase se ozvu.
Co pan advokát říkal?
Tak mluv.
Tak prosím.
Když se snažíš, tak to dokážeš.
Jen tak dál, ano?
Na tu zkoušku jsem se hodně učila.
Ten kluk, který je vždycky první,
ten musí teď trpět,
když jsi ho konečně poprvé porazila.
Prosím tě, koho by v takový den zajímal.
Hele, jedničkářko.
Dnes ti koupím prvotřídní steak.
-Mami. -Ano?
Jdu na chvíli ven.
Nedáš si maso? Kam jdeš?
Hej, jedničkářko!
Dvakrát s hovězím a sýrem, prosím.
S cibulovou omáčkou bez cukru.
Hned to bude.
Co je?
Ztratil jsi chuť, když jsi prohrál?
To není tím.
Odmítla jsem prvotřídní korejské hovězí kvůli sendviči s tebou.
Cos to říkal posledně?
„Studium je vytrvalostní soutěž.“
„Když budeš jen sedět naštvaná, jak chceš vyhrát?“
Máš radost, že jsi první?
Jsem nadšená,
až na to, že mě to vůči tobě mrzí.
Je to skvělé, když mě máma s tátou chválí,
a bere mě, když spolužáci žárlí.
Ale to nejlepší?
Vidět, že se práce vrátí.
Jako by si jí svět všiml.
Se-čin.
-Víš… -Co?
Ale nic.
Sluší ti to, když se směješ.
Prosím tě.
Jsem hezká, ať se směju nebo ne.
Co je s tebou? Dej si.
Omáčka je moc dobrá.
Tak jo.
Je to dobré.
Prosím tě, běžel jsi jen deset minut.
Není divu, že s takovou fyzičkou jste poslední.
Pane Čongu, já jsem dvacátý čtvrtý.
Poslední byl Min-guk.
Hele, teď nepotřebujeme trénovat, ale nabrat síly.
Najíme se.
Pane jo,
vaše máma si mohla přetrhat žíly, jak vás přebalovala, a k čemu?
Ohnula se jí záda, jak vás nosila, a co z toho?
Počkejte.
Proč vytahujete naši mámu?
Protože máte známky horší než Han-kjul,
který pokaždé odpověděl číslem tři.
Pokaždé odpověděl číslem tři?
Tak to on by měl mít průšvih.
-Proč nadáváte nám? -Přesně.
Kam to jdete, vy frackové?
Půjdeme spolu!
Co to mělo být?
Son Han-kjule.
Ty jsi odpovídal jen číslem tři?
Je to pravda?
Se-čin.
Totiž…
-Vysvětlím ti to… -To kvůli mně?
Ptám se, bylo to kvůli mně?
Jestli spíš, tak dobře.
Jestli ne, tak poslouchej.
Pokud jde o paní Bom,
o všechny právní věci se postarám.
A pokud jde o to,
co jsem předtím řekl paní Čong…
to jsem tak nemyslel.
Pro někoho, jako jsi ty, je přátelství
nejspíš nepodstatné, jako vzduch kolem.
Ale…
pro mě
jsi byl…
můj jediný přítel.
Jediný způsob, jak se smířit
s tím, že můj jediný přítel utekl s mými penězi,
byl přesvědčit sám sebe,
že to ty jsi zapálil dům.
Jedině tak jsem tě mohl nenávidět a jen tak…
mi tvoje zrada dávala smysl.
Řekl jsi zrada?
Ty jsi nespal?
Já tě nezradil. To ty.
Já?
Tu noc…
když jsem utíkal z hořícího domu…
běžel jsem rovnou k tobě.
Všechno se mi zamlžilo a dokázal jsem myslet jen na tebe.
Son Dže-kju?
Denně chodíš domů pozdě.
Prý se vídáš s tím klukem.
Jeho táta je alkoholik
a jediná sestra má dítě kdoví s kým.
Bože.
Vzpomínám si, že jsi říkal, že auto nepotřebuješ…
Není to můj přítel.
Proč bych se s ním stýkal?
To by bylo pod mou úroveň.
Jen jsem s ním měl trochu soucit,
to je všechno.
-Opravdu? -Samozřejmě.
Abych to měl ve škole snazší,
musím se s takovými kamarádit.
Není to můj přítel,
nemějte obavy.
-Pojďme. -Dobře.
Není to můj přítel.
Jen jsem s ním měl trochu soucit.
To je všechno.
Ukradené peníze jsem dobře využil.
Sehnal jsem si bydlení
a nemocného Han-kjula vzal do nemocnice.
Šíleně jsem pracoval,
abych nevypadal jako ubožák.
A abys už nikdy nemohl takhle žvanit,
kdybychom se potkali.
Všem jsem se odcizil a věnoval se jen Han-kjulovi
a jen vydělával peníze.
No teda.
Zdá se, že se konečně omlouváš.
Cože?
Takže jsi mě taky považoval za přítele,
jestli tě tolik zranilo slyšet, že nejsme přátelé, až jsi utekl.
Záleží na tom teď?
Záleží.
Jestli ty peníze použiješ na školu, nebo na výchovu Han-kjula,
to mi bylo jedno, hlavně že najdeš svou cestu.
Ty peníze jsem šetřil od začátku pro tebe,
ale tehdy jsem neměl jak je od otce dostat.
Pokud bych je získal tím,
že tě před otcem pomluvím?
Udělal bych to…
stokrát, tisíckrát, bez váhání.
Šéf je tady.
Pozor, pozdravit!
Vítězství!
Pohov!
Celá služba bez potíží!
-Vítejte zpět! -Šéfe!
Pohov!
Proč tady?
Zůstaň s ní.
Dnešní noc nebude pro paní Bom
snadná.
-A co ty? -Musím za někým,
kdo by nejspíš prožil těžkou noc beze mě.
Za mou oblíbenou herečkou, Čong Nan-hui.
Jak chceš.
Tady, nech si to.
Tak zatím.
Bude mi to?
Ty můj chlapečku.
Bom-siku, čekal jsi na mě?
Šlo všechno dobře?
No…
Šlo to, když tu byli ti z džiu-džitsu.
U tebe bylo taky všechno v pořádku?
Ale prosím tě.
Znám jenom venkov. Trochu se ztrácím.
Šli jsme do redakce a mluvili s reportérem.
Ale zdá se,
že právně článku zabránit je těžké.
Díky, že ses snažil.
Je možné,
že to zítra vyjde.
Výborně.
Nepůjdeme celou noc spát a všichni tři se budeme bavit.
Zítřek nechme na zítřek.
Budeme dělat, na co jsme neměli čas, jíst, co chceme,
a prostě se jen bavit.
Jasně.
Bom-siku, kam půjdeme?
Bom-sik je tak roztomilý.
Bom-sik má dlouhé nohy.
„Bom-sik má dlouhé nohy.“
Ale, výborně.
Bom-sik je pašák.
Kontrola vlhkosti, perfektní.
Výborné trávení. Je zdravý.
Jsi dobrá.
-Bom-siku, otočíš se? -Pěkně.
-Hodnej. -Hezky.
Bom-siku, otočil ses?
Ty jsi génius, Bom-siku.
Podívej, tady je.
Panečku.
Náš Bom-sik je génius.
Ty náš chlapečku.
Líbí se ti to?
Bom-siku.
Rozřízneš to podélně.
A šup tam s tím.
Dobře.
Do předehřáté pánve dáš trochu oleje.
Dvakrát kolem dokola.
Teď tam vhodíš cibulku.
Šup tam.
Trochu osmažíš.
Promícháš, aby se to propojilo.
Já to zkusím.
-Co? -Chci to zkusit.
Počkej.
Zkusím to ještě jednou.
Pozor.
Takhle ne.
Sedni si. Když budeš v klidu sedět, bude to jednodušší.
Tak prosím.
Díky za večeři.
Jaké to je?
Chutná přesně jako jukgečang, co?
To mi přišlo k chuti. Daleko lepší než z obchodu.
Tak jez.
To je ono.
Bom-siku, tak prosím.
Chceš si ještě hrát?
Na co myslíš?
Na mámu.
MÁMA
Haló?
Nezavěšuj, poslouchej.
Vypni si telefon.
Nic nevyhledávej, nepiš, nečti žádné komentáře.
Bude to daleko nespravedlivější,
než si umíš představit.
Jedna urážka tě zasáhne víc
než sto podpůrných slov. A…
ta jedna urážka
tě bude uvnitř sžírat.
Ale přesto se vzchop a stůj zpříma.
Nevynechávej jídlo jen proto, že nemáš chuť.
Když ti bude nevolno, sněz něco.
Dnes možná ani nezamhouříš oko.
V takových chvílích pomáhá mít u sebe někoho.
Řekni tomu Son Dže-kjuovi nebo komu,
aby s tebou zůstal, kdybys ho potřebovala.
Kéž by ses narodila do obyčejné rodiny.
Musela jsi skončit s takovou mámou.
Teď to položím.
Teď to vidím…
Máma musela takové noci zažívat pořád.
Já usnout nemůžu.
Budu si ještě hrát s Bom-sikem.
Bom, zkus se vyspat, jak ti matka říkala.
Zítra
bude možná dlouhý den.
Babičko.
Podívej.
Co tam píšou?
Píše se tam, že paní Bom byla v Soulu…
-V tom byla zapletená paní Bom? -Vážně?
„Poměr s rodičem“?
Jeho žena vtrhla do vyučování a dala jí pohlavek?
Panejo.
Co se děje?
Ona je dcera herečky Čong Nan-hui?
Čong Nan-hui?
Myslíš tý slavný z televize?
Nevidím její obličej.
Co se děje?
Viděli jste dneska paní Bom?
Já ne.
Ne.
Bom.
Jako učitelka mám ostudu.
I když mi neuvěříte, nemůžu s tím nic udělat.
Doufám, že uvěříte.
Odpusť, mami. Buď projednou shovívavější.
Já i paní Bom jedeme do Soulu.
Už přišel ten čas?
To je nebezpečná věc.
Je poslední noc. Trochu nebezpečí snad neuškodí.
Chvilka vzrušení.
Hej, Son Dže-kjue!
Sone?
Jsi tady, Bom?
Překlad titulků: Jan Táborský