КОЛЬОРИ ЗЛА: ЧОРНИЙ
Привіт, Стрижко. Як справи?
Усе добре. Здається, люди приємні.
Так.
А що хочеш перевірити?
Ми обидва запізнилися.
Так. Вибачте.
І ви вибачте.
Ви вже тут освоїлися?
Ну, майже.
Вас заслали сюди, але це не кінець світу.
Посидьте тихо кілька років…
ПРОКУРАТУРА ТРУЛОЧІ
…і все забудеться.
Не можна карати прокурорів за ловлю вбивць.
Може, вам тут навіть сподобається.
- Привіт. - Привіт.
Як вечір?
Чудово. Оглядав місто.
- Серйозно? - Ні.
А варто. Історія Трулочі починається з неоліту.
Що це?
Твоя нова справа.
- Крадіжка в магазині алкоголю? - Темний бік міста.
Пам'ятаєш справу зниклого хлопчика два роки тому?
Адама Познанського?
Так.
Мати заявила про зникнення.
Гелікоптери, собаки,
обшук лісів.
Через два дні згадала, що він з рідними.
Як вона могла не знати?
Чому питаєш?
Один знайомий має проблему зі статистикою.
Не може закрити. Вискакує помилка.
Типово. Треба йти до коменданта Адамчика, щоб виправили в системі.
Хлопчик гарно співав. Пам'ятаю з церкви.
Ти релігійний?
Швидше забобонний.
А ти?
- Руханки. - Дякую.
Руханки?
Не питай.
- Коли приїжджає ваша дочка? - Завтра.
Добре. Побачить наші дожинки. Буде великий ярмарок.
А ви авторка детективів, яка купила будинок біля озера?
- Юлія Сарман. Доброго ранку. - Доброго ранку.
- Це мій син Пьотрусь. - О.
Ельжбета Пакош. Вибачте, місто маленьке. Усі все знають.
А це двоє ваших колег.
- Вони письменники? - Майже. Прокурори.
Який гарний хлопчик.
Як мій Міхась.
Маєте познайомитися. Він сором'язливий.
- Мамо. - Що?
Я народжувала його 24 години,
бо він ішов сідницями вперед і так і залишився.
Я народжувала чотири години. Пьотрусь був у мішку. Я думала, в нього немає обличчя.
То він народився в сорочці!
А хто оплатить рахунок?
Віддам натурою.
Мій чоловік.
Коменданте.
- Доброго ранку. - Доброго ранку, Леопольде.
Пам'ятаєте справу зниклого хлопчика два роки тому? Адама Познанського?
Так.
Знайомий з регіональної поліції підбиває статистику
й каже, що в системі немає звіту.
Хай ваш знайомий з поліції перевірить ще раз.
У мене все в порядку.
Тут не Сопот.
Я йому скажу. Дякую.
- Але хлопчика знайшли, так? - Так.
Він був у рідних?
Ти мене допитуєш, синку?
Просто питаю.
Він був у рідних. Його мати — ідіотка. Буквально.
Ясно. Дякую.
Прошу.
Варшавський засранець.
Де може бути справа Познанського, якщо не в архіві?
Мусить бути там.
А якщо її там немає?
- Мусить бути. - Але її немає.
Може, у поліції. Спитай Адамчика.
Спитав. Він послав мене нахрін.
Справді?
Знаєш, де живуть батьки хлопця?
А що таке? Тобі нудно?
МАРТА, 28 «БУДУТЬ ПРОБЛЕМИ»
Евеліна його обожнює. Будуть проблеми.
Гарний у вас будинок.
Дякую. Він іще не закінчений. Ми недавно його збудували.
Ну, з трьома дітьми це важко.
Якими трьома? У мене четверо на утриманні.
Добре, що є програма «800 плюс».
Сподіваюся, її не скасують. Чоловік іноді заробляє, але…
Хоча б рахунки оплачуються.
Рахунки оплачуються?
Просто вирвалося. Що вас цікавить?
- Ідеться про вашого сина Адася. - Що з ним?
Два роки тому ви заявили про його зникнення, а потім відкликали заяву.
І що?
- Тобто вашого сина знайшли, так? - Так.
І він зараз тут?
- Ні, він живе в рідних. - У Трулочі?
Ні, не в Трулочі.
А де?
На іншому кінці Польщі. Я десь загубила адресу.
Як їх звати?
Не пам'ятаю.
Імен ваших родичів?
Ми не близькі. Кузина матері захотіла допомогти.
Якщо знайду адресу, скажу.
Можливо, я дурепа, але він мені дуже подобається.
Евеліна молода. Сприймає все серйозно.
Навіть смішно…
Ви не спілкуєтеся з сином?
Якщо дітей багато, то часу на них мало.
У вас є діти?
Так, є.
Тож ви знаєте, як це.
Як вона померла, мамо?
Мамо?
Мамо!
Ти знову це зробила.
АНЖЕЛІКА БУРКХАРТ 22.07.1992 – 12.05.2002
Пробач.
Юліє?
Не впізнаєш? Патрик Дечер. Ми разом навчалися у школі.
Привіт.
Оце так. Чому не сказала, що повернулася?
Однокласники будуть раді. Може, влаштуємо барбекю?
Як ти?
Не знаю, чи ти пам'ятаєш, але я малював у школі.
І досі малюю.
Нещодавно у мене була власна виставка в Копенгагені.
Овва.
- Це твій син? - Так. Пьотрусь.
Привіт, Пьотреку.
Бабуся, мабуть, рада мати онука.
Ми ще не встигли її навідати.
Слухай, може, зв'яжемося та організуємо зустріч із друзями.
- Гаразд. - Гаразд?
Ми поспішаємо. Побачимось, Патрику.
Бувай. Бувай, Пьотреку!
Чому ми не поїдемо до бабусі?
Бо вона не хоче мене знати.
Що тоді сталося?
Точно не знаю.
Але щось погане.
Про що думаєш?
Про тата.
Іноді не можу згадати, як він виглядав.
Дивись, хвиля!
ДОЖИНКИ
Бочка!
Дивися, які замки!
Замок!
- Ходімо в найбільший, так? - Так!
Гаразд, іди.
Пане прокуроре?
Привіт. Леопольд.
- Юлія. - Приємно познайомитися.
- Це твоя дочка? - Моніка.
- Вона гарна. - Дякую.
Зараз піде до школи?
Наступного року, у Варшаві. Живе там з мамою.
- Ти давно в Трулочі? - Ні, недавно.
І як тобі?
Ну, нормально.
Мені теж не дуже.
То чому ти тут?
Люди напружуються, коли дізнаються, що ти прокурор?
- Ще й як. - Це тебе не турбує?
- Турбує. - А чому ти став прокурором?
Я й сам дивуюся.
Чому Трулоч?
Шукаю матеріал для книги.
Темне минуле Кашубії й таке інше.
- Моніка на відпочинку в тата? - Так.
Мамо, тир!
Заходьте в гості, якщо буде нудно. У нас будинок біля озера.
Я їй скажу. Дякую!
Потримай. А тепер дивись.
Сьогодні спецпропозиція!
Влучиш у ціль, малий,
і твоя гарна матуся отримає ведмедика для обіймів.
Так, я чув, що ти повернулася.
Що, не впізнаєш мене?
- Чекай, це твоя дитина? - Ходімо.
- Повернемося пізніше. - Гей! Хлопче!
Подивися, що твоя мама зі мною зробила!
Подивися!
Щиро вітаю вас усіх. Сьогодні вас тут зібралося багато.
- Але я пам'ятаю… - Усе гаразд?
…як я починала свій перший термін на посаді голови міста 20 років тому.
Мені дали пораду.
«Слухай людей, Фабіоло».
Я намагаюся робити це щодня і сподіваюся,
що ви бачите це в моїй роботі.
Дякую.
ДОЖИНКИ
Але насправді місто зростає завдяки вам.
Завдяки жителям, підприємцям,
завдяки нашій співпраці.
Ви молодці!
«Слухай людей».
Я отримала цю пораду від покійного батька
сьогоднішнього особливого гостя,
пана Марека Хойнацького!
Дякую.
Філантропа, підприємця та любителя Трулочі!
Скажіть кілька слів.
Дуже дякую, меркине. Доброго дня, шановне панство.
Минув уже рік після смерті мого батька.
Пьотрусю!
Він любив наше місто…
Пьотрусю!
…і віддав йому своє серце.
Пьотре!
Меркиня і я…
Пьотрусю!
…хочемо заснувати стипендії…
Пьотрусю!
Щось не так?
Я не знаю, що сталося з тим виродком.
Після зустрічі з тією шльондрою…
Я пішов з ярмарку та зайшов у «Заглобу» на пиво.
Бармен підтвердить. Потім я пішов додому.
«Зустрічі з тією шльондрою»? Ви її не любите.
- Бачите моє обличчя? - Важко не помітити.
Саме так.
- Це зробила вона з друзями. - Справді? Як це сталося?
Як були школярами, вона напала на мене й залишила непритомного
обличчям у багатті.
- Школярами? Вона звідси? - Ви не знаєте, хто вона?
Це Юлія Буркхарт. Непосидюча донька нашої меркині.
ПОЛІЦІЯ
Я не знаю деталей.
Мій син улітку працював охоронцем у таборі.
Та Юлія була там.
Здається, вони цілувалися. Потім її друзі побили його
й залишили непритомного в багатті.
Життя хлопця пішло нанівець через обличчя.
Може, він хотів помститися?
Арек не викрав би дитину.
Ви досі органіст у церкві?
Раніше був.
Я був органістом і керував хором.
- Як довго ви керували хором? - Приблизно 40 років.
Звільнився рік тому.
У кріслі колісному важко.
Пам'ятаєте Адася Познанського? Кажуть, він там співав.
Той, що зник, а потім його знайшли?
Так.
Гарний альт.
Коли знайшовся, ви його бачили? Він ходив на репетиції?
Не пам'ятаю.
Моніко!
- Тату! - Я тут!
Ми не знайшли Пьотруся.
Може, він удома?
Пьотре!
Пьотрусю!
Пьотре!
Тут убивають дітей, розумієш?
- Хто їх убиває? - Так померла моя сестра.
- Її викрали? - Ні.
Яких дітей?
Юліє.
- Що сталося з твоєю сестрою? - Вона скоїла самогубство.
- Коли це було? - Я була ще маленькою.
Юліє…
- Може, він у твоєї матері? - Ні. Вона не знає, що я повернулася.
Може, Пьотрек якось дізнався? Може, він хотів зустрітися з бабусею?
Він тут?
Пьотре?
- Пьотрусю! - Його тут немає.
- Що ти з ним зробила? - Що я зробила?
Що ти з ним зробила? Я щойно дізналася, що маю онука!
Пьотре!
Що ти робиш?
Шукаю сина.
Декому не варто мати дітей.
Пьотре!
Пьотрусю?
Що? Його там немає?
Ні.
- Ви батько Пьотруся? - Ні, допомагаю його шукати.
Леопольд Більський, прокуратура.
Ох. Я говорила з комендантом Адамчиком. Пошуки почнуться на світанку.
- Добре. - Треба зберігати спокій.
Віддайте їй це.
Допоможе пережити ніч.
Тримай.
Прошу.
Як ти тримаєшся?
Вибач.
- Мені не дозволили його шукати. - Юліє, його шукає все місто.
Пьотрусь точно живий.
Ти щось знаєш?
Ні, не знаю.
Але я подумав, може, створити сторінку у фейсбуці.
У подібних випадках так роблять.
Потрібна інформація. Може, хтось щось бачив.
Ти відома письменниця. Це теж допоможе.
Заспокойся.
Спокійно.
У школі я був закоханий у тебе.
Ти була така розгублена.
Побачивши тебе в магазині…
Я зрозумів, що й досі це відчуваю.
Я кохаю тебе, Юліє.
Що за чорт?
- Ти що, сказився? - Вибач. Я неправильно зрозумів.
Забирайся звідси.
Забирайся звідси!
Я зв'яжуся з тобою, коли створю профіль.
ПАТРИК ДЕЧЕР СТВОРИВ «ПІДСЛУХАНО: ТРУЛОЧ»
Ми знайшли тіло в лісі.
Ні, вибач. Вибач, Юліє. Це не твій син.
Це не Пьотрусь.
Це не твій син, чуєш?
Це скелет однолітка Пьотруся. Скелет, розумієш?
Він пролежав у лісі щонайменше рік.
Мати змушувала мене й сестру співати в хорі.
Потім сестра почала поводитися дивно.
Не хотіла ходити на репетиції.
Не спала. Була налякана.
Потім отруїлася.
Їй було 10, мені 12.
Потім у задній кімнаті хору я побачила чоловіка…
який домагався хлопчика.
Як саме домагався?
Ну, знаєш.
Ти комусь сказала?
Мамі, але вона не повірила. Вона надто релігійна.
Хто був той чоловік?
Не знаю.
Але я впізнала хлопчика.
Це був Міхал Пакош, син твого шефа.
Моніко? Ти тут?
Я прийшов по доньку.
Вона щойно тут сиділа.
- То де вона? - Може, в туалеті?
Моніко?
Моніко, ти тут?
Доню, ти тут?
Моніко?
Її немає в туалеті.
Вона щойно тут малювала.
Може, вона з твоєю мамою?
Ні, мама поїхала на гуртову базу.
Бляха.
Вибачте. Я відвернувся на мить.
Вона тут сиділа й малювала?
Де вона?
- Де вона, бляха? - Вибачте. Я не знаю.
Моніко?
Може, вона пішла туди?
Вибачте. Ви не бачили маленьку дівчинку?
- Дівчинку? - П'ять років, білява, така на зріст.
Я її не бачила. У що вона була вдягнена?
Моніко!
Татку!
Донечко.
Не роби так. Добре?
Не гуляй сама, добре?
- Так не можна. - Це ваша донька?
Так.
Вона сказала, що її батьки на роботі.
Дякую.
- Не дякуйте. Стежте за донькою. - Так.
- Чули про викраденого хлопчика? - Так, чув.
Дякую!
- Не можна… Добре, доню? - Добре.
Вибач.
Привіт.
Ні, нічого не сталося.
Вибач, ти маєш її забрати.
Наступного разу поїдемо на море, добре?
Тут небезпечно.
Ти жахливий батько.
Насправді ні.
Не жахливий.
Для цього принаймні треба бути поруч. А тебе взагалі немає.
Їдь обережно, гаразд?
- Бувай, доню. - Бувай.
- Доброго ранку. - Доброго ранку.
Ще раз перепрошую. Я не бачив, як вона пішла.
Усе гаразд. Я не повинен був її лишати. Я прийшов заплатити за обід доньки.
Ні, не треба.
«ТРУЛОЧ»
Ви співали в церковному хорі.
У дитинстві. А чому питаєте?
- З вами тоді сталося щось неприємне? - Неприємне?
Ви не чули про домагання в хорі?
Ні.
То з вами нічого такого не сталося?
Ні.
Ніхто… не чіплявся до вас?
Ні. Хто вам це сказав?
У яких роках ви співали?
На початку 2000-х.
Вибачте. Мені треба працювати.
Скелет з лісу лежав якось дивно.
Голова була відрізана від тіла й поміщена між ногами.
Тварини?
Вони б розкидали останки, а не клали голову між ніг.
Ти ж мисливець. Ти знаєш.
Останки відправили на експертизу.
Ще зарано визначати час смерті, але…
Тіло може належати Адаму Познанському.
Але він навіть не зник.
Його мама не знає, де він.
Потрібні зразки її ДНК для порівняння.
- Ти з нею говорив? - Так.
- Навіщо, бляха? - Заспокойся.
Як на мене, це схоже на сатанинський ритуал.
Треба дізнатися, чи якась секта так робить.
Адам співав у церковному хорі. Це варто перевірити.
Він також ходив до школи. І до магазину. І що?
Я отримав інформацію, що там могли домагатися до дітей.
Від кого?
Юлії Сарман.
Від тієї навіженої?
Її тут не було 20 років. Коли це було?
Як вона була підлітком.
Ти його чуєш? Анджею.
Пьотр Сарман може померти будь-якої миті, якщо він іще живий.
- Часу немає. - Цього замало.
- Але в нас немає нічого іншого. - Але не піддаваймося істерії.
Отець Войцех — добра людина. Це не полювання на відьом.
Дотримуймося порядку.
ДНК матері, патологоанатом, час смерті, обставини,
місцеві сексуальні злочинці, пацієнти психлікарні,
сатаністи. Ви знаєте, що робити.
Ну що ж.
Гаразд, уклади план розслідування.
Хлопчик близько десяти років.
Причина смерті — травма черепа.
Удар тупим предметом.
Голову відрізали після смерті.
Це могли зробити тварини?
Вони могли пересунути голову, але я сумніваюся.
Сліди на хребті вказують на те, що голову відрізали маленькою пилкою.
Можливо… Садовою пилкою.
Час смерті?
Як на мене, два роки тому. Але потрібні додаткові дослідження.
Привіт.
Як справи? Як там маленька?
Чому?
Так.
Добре.
Добре!
Гаразд, добре. Я передзвоню. Так.
Лопі.
Що за «лопі»?
Кашубський вампір.
Спершу з'їдає свої нутрощі,
потім нападає на людей і п'є їхню кров.
Кажуть, до війни в цій місцевості часто розкопували могили
й відрізали голови померлим,
коли боялися, що вони стануть вампірами.
- Як у фільмах. - Тому ти забобонний.
Усі кашуби такі.
Кілька років тому хтось осквернив могилу на нашому цвинтарі.
Старий Філіпяк, органіст,
батько хлопця з опіками, застукав його вночі й був побитий.
Що він робив на цвинтарі вночі?
Не знаю. Він гробар.
Тобто органіст був і гробарем?
Це ж Кашубія.
Прошу, синку.
Їж, любий.
Їж.
Я побачив розкопану могилу.
Звідти витягли труну.
Голову відрізали й поклали між ніг.
Як лопі.
Вампір?
Це місцева легенда, але люди вірять.
Це непросто. Чувак копав принаймні годину.
Чувак? Звідки ви знаєте, що це чувак?
Не знаю.
Я не бачив, хто це був.
Він ударив мене в спину.
- Я прокинувся в лікарні. - О котрій це було?
Після півночі, здається.
Що ви робили на цвинтарі після півночі?
Охороняв.
Хтось і раніше розкопував могилу, але не закінчив.
Гаразд.
У вашому хорі діялося щось погане?
Погане?
Хтось чіплявся до дітей? Домагався?
- Ви бачили щось таке? - Ні. Не бачив.
За всі ці роки нічого?
Не було скарг?
Ні.
Привіт.
Пива?
Пива.
Ні, чекай. Його голову засунули у фритюрницю.
Що смішного?
- Та годі. - З кошиком.
Так!
Що?
Я спитав, що смішного.
Нічого. Мій друг розповів анекдот.
Так? Цей друг?
Що за анекдот? Розкажи. Посміємося разом.
- Іди звідси. Ми не хочемо проблем. - Стули пельку.
Що за анекдот?
Про твою обсмалену кицьку.
Ти, курва…
Що там нахрін таке?
Сядьте або забирайтеся з мого бару! Що сталося?
Сідайте. Пиво моїм коштом.
РЕЗУЛЬТАТИ ТЕСТУ ДНК
- Добрий день. - Добрий.
Можемо поговорити всередині?
Так, заходьте.
- Добрий день. - Добрий день.
У ході розслідування
ми визначили, що зразки ДНК тіла з лісу та вашої ДНК збігаються.
Це означає, що тіло з лісу
належить вашому синові Адаму Познанському.
Але мій син Адам живе з родиною.
Ні.
Ваш син Адам мертвий.
З якою родиною?
Прийомною.
А де вони живуть?
У Бельгії. У Бельгії, так?
Ні. Останки вашого сина Адама знайшли в лісі. Він мертвий.
Але ви сказали, що Адам з прийомною родиною в Бельгії.
Я цього не казав. Я просто спитав, коли він зник,
чи ви його віддали на всиновлення.
Ви сказали, що вони хороші люди і йому буде краще.
Я питав, чи ви продали його на всиновлення.
Ні! Ви сказали, що вони багаті і йому там добре.
За неправдиві свідчення передбачено ув'язнення.
- Ваших дітей заберуть в інтернат. - Він казав, що його всиновили?
Що ти робиш?
Комендант після зникнення вашого сина сказав, що Адама всиновили?
Неймовірно, Більський.
Комендант сказав вам, що вашого сина всиновили?
Ні.
Він цього не казав?
Ні.
Комендант залякував свідка.
Я нагадав про кримінальну відповідальність за неправдиві свідчення.
- Стандартна процедура. - Ні, то було залякування свідка.
Анджею, забери від мене цього малого.
Скажи, що саме ти їй сказав, коли хлопчик зник.
Я провокував її. Вони дегенерати. Могли продати дитину комусь.
Чому вона відкликала заяву через два дні?
По-моєму, це звучить переконливо. Хіба ні?
А по-моєму, це залякування свідка.
Це серйозне звинувачення.
Я бачив у житті багато допитів, але не таких, як цей.
Думаєш, якщо мафія застрелила твого батька, то можеш так говорити?
- Витягни палицю з дупи! - Закінчимо цю дискусію.
У нас налякана мати, хлопчик, який зник безвісти, можливо, мертвий.
Треба зробити все можливе, щоб його знайти.
Ми ще прочісуємо ліс. А як щодо сексуальних злочинців?
Кілька осіб із судимістю за зґвалтування,
але нормальні. Без дітей.
- Усі мають алібі. - Перевірте ще раз.
- Перевірмо зачіпку з церковним хором. - Це не зачіпка.
Так, але в нас немає часу.
Щогодини ймовірність того, що він мертвий, зростає.
Ти справді думаєш, що він живий?
Слухай, у нас немає доказів, щоб пхатися в таке лайно.
Забороняю тобі наближатися до церкви.
Привіт, Стрижко. Тепер ти мусиш перевірити для мене кілька речей.
Отче Войцеху?
Слава Господу. Так.
Леопольд Більський, прокуратура. Можна вас?
Звісно, слухаю.
Ви знали Адама Познанського? Того, якого знайшли в лісі?
Я вам так скажу. Я вже старий.
Я пам'ятаю події 20- чи 40-річної давнини, але
не пам'ятаю, що було вчора.
Пам'ятаєте Юлію Буркхарт, пане? Її син зник безвісти.
Звертайтеся до мене «отче», гаразд?
Я тут не як вірянин. Пам'ятаєте, пане?
А, так. Буркхарт?
Пам'ятаю її бідну сестру. Так…
А що?
Юлія сказала, що бачила, як хлопчика домагалися на території церкви,
коли вона була хористкою.
У нашій парафії такого не було.
Я чув, що в Польщі були священники, які розминулися зі своїм покликанням,
але не в нас.
Дякую.
Слава Ісусу Христу.
До побачення.
Пам'ятаєш ще щось?
Згадай того чоловіка. Він був високий, низький, худий?
- Не знаю. - Скільки йому було років?
Він був у сутані?
Ні, не думаю.
Це міг бути органіст?
Не знаю. Ні… Не думаю.
Знаєш…
Після попередньої справи мене перевели в Трулоч.
Поліціянта, який допомагав мені, заслали працювати в канцелярію.
Він любить статистику. Як нудно. Але він знайшов одну дивну річ.
По всій Польщі є злочини, пов'язані з неповнолітніми.
Сексуальні, викрадення, зникнення. Усюди.
Але не тут.
Нічого за майже 20 років.
Він знайшов лише зникнення Адама Познанського.
І то в якійсь інтернет-статті. У поліційних записах нічого немає.
Хтось… Хтось когось захищає.
Саме так.
Можна тебе обійняти?
Вибач.
Бачу, тепер ти носиш льон.
- Привіт, Стрижко. - Привіт.
- Тримай. - Дякую.
Справа — повне лайно.
Я перевірив рахунки Познанських за електрику й воду.
Потім перевірив будівельну компанію, яка побудувала їхній будинок.
Потім перевірив рахунки за воду й електрику в будинку священника.
- Знаєте, що я дізнався? - Гадаю, ви зараз мені розкажете.
Рахунки за обидві адреси
оплачує церковний фонд, який створив Хойнацький.
Місцевий м'ясний барон.
Я знаю, хто це.
Влаштуймо рейд.
Адам Познанський зник. Ми знайшли його мертвим у лісі.
Його мати повідомила про зникнення, а потім відкликала заяву.
Вона не знає, де її син.
Після зникнення Адама
Хойнацький купив їй будинок та оплачує рахунки.
Тепер зник Пьотр Сарман,
а Юлія Сарман стверджує, що в дитинстві бачила,
як у хорі домагалися хлопчика.
А хто спонсорує хор?
Церковний фонд Хойнацького.
Якого хлопчика?
Ви питаєте про сина Сарман?
Ні. Ти сказав, що Юлія Сарман бачила,
як домагалися хлопчика.
Тож я питаю, як звали цього хлопчика?
Вона каже, це був ваш син Міхал.
Марек Хойнацький?
- Вітаю. Що сталося? - Ми маємо ордер на обшук.
Зачекайте. Я подзвоню вашому начальству.
- Де підвал? - Тут!
Мені потрібні всі комп'ютери, жорсткі диски, карти пам'яті,
фотоплівки, касети, платівки — усе, що є.
СУДМЕДЕКСПЕРТ
- Чим він займається? - Свині вже кілька поколінь.
Я їм заздрю!
Дай ліхтарик.
Пьотрусю!
Тихо!
Гаразд, відчиняйте.
Давай лом!
Пьотрусю!
Чорт забирай!
Пьотрусю!
Я щось знайшла!
ПРОКУРАТУРА ТРУЛОЧІ
Чому ви збудували дім Ірені Познанській і платите її рахунки?
Одна з цілей фонду мого батька —
підтримка бідних жителів нашого регіону.
Гадаю, цілком природно, що ми допомагаємо пані Познанській.
А ще скільком сім'ям ви збудували будинок?
Я не знаю точної кількості. Я цього особисто не контролюю.
Чи є опіка фонду над Познанськими
єдиним доказом, що пов'язує мого клієнта зі справою про вбивство?
Ви знали Адама Познанського?
Ні, не знав.
На цьому педофільському фото зображений Адам Познанський.
Це фото разом з багатьма іншими знайшли у вас вдома під час обшуку.
Ви зробили це фото?
- Ні. - Ні? А хто його зробив?
- Я не знаю. - Не знаєте?
У такому разі вас затримають на три місяці. Поки що.
Точно не знаю, хто його зробив.
Думаю, мій батько.
Це ваш син.
Треба встановити особи жертв, допитати їх і…
спробувати визначити злочинця.
Фото зроблені протягом кількох десятиліть.
Найімовірніше, старим Хойнацьким.
- Син каже, що в нього була така слабкість. - Старий Хойнацький мертвий.
І не міг викрасти Пьотра.
Що, молодий Хойнацький?
Можливо, але ми обшукали будинок, м'ясокомбінати, усю нерухомість.
Хлопця нема.
Тоді це не він.
Не думаю.
Що хочеш робити?
Як ви сказали: встановити особи жертв і поговорити.
Може, старому хтось допомагав. Зараз викрав хлопчика.
- І треба поговорити з профайлером. - Гаразд.
І ще одне.
Комендант Адамчик.
Думаю, він покривав Хойнацьких.
Це його кузен.
Я усуну коменданта.
Ви впізнаєте жертву, пане?
Анжеліка Буркхарт.
Радуйся
Маріє
А це хто?
Радуйся
Патрик Дечер.
Марія
Це фото?
Благодаті повна
Арек Філіпяк.
Господь з тобою
Благословенна
Ви впізнаєте хлопця на цьому фото?
Так.
Маріє…
Хто це?
Міхал Пакош.
Благодаті повна
Господь…
А вона?
Хто це?
Я не хочу дивитися. Заберіть це фото!
Ви повинні впізнати дівчину на фото.
Один зі свідків сказав, що це ваша донька.
Анжеліка?
Ні, це не Анжеліка.
Жертва на фото дуже молода. І лише ви можете підтвердити її особу.
Вибачте, але це необхідно. Це розслідування.
Спершу твоя мати сказала, що це неможливо,
що Хойнацький не контактував із тобою в такому віці.
Потім вона згадала про паломництво.
Вона дозволила Хойнацькому підвезти тебе до готелю.
Каже, це був єдиний раз.
Я нічого не пам'ятаю.
Не хочу дивитися фото.
У школі я впала в якусь кататонію.
Параліч.
Арек ліз до мене в штани, а я не могла поворухнутися.
Наче мене не було всередині.
Потім зі мною таке часто траплялося.
Завжди під час сексу.
Але я мушу попросити тебе допомогти впізнати ще одну дівчину.
Ніхто її не пам'ятає.
- Знаєш її? - Ні. Не знаю.
- Не знаю. - Точно?
Твоя мама.
Де Пьотрусь?
Ми його знайдемо.
Мені доведеться допитати вас офіційно.
Та ну нахрін!
Хор під заступництвом ангела-охоронця!
Ти теж?
Пішов ти.
Бляха.
Не знаю, як це зробити.
Разом чи окремо?
Окремо.
Добре, я піду першим.
Старий Хойнацький тримав усе місто в кишені.
Він давав гроші церкві. Платив за ремонт. Наймав людей на роботу.
Мій батько отримував зарплату від того старого збоченця.
Ви комусь розповідали про те, що робив Хойнацький?
Ні, нікому. Ніколи.
Він робив це сам? Чи йому хтось допомагав?
Ні, ніхто йому не допомагав.
Коли це припинилося?
Я сказав: якщо він знову розстебне ширинку, то відкушу йому член.
І спрацювало.
Не знаю.
Чи він діяв сам, чи хтось йому допомагав.
Я нічого не пам'ятаю. Скільки мені тоді було?
Чотири?
Ви комусь розповіли про те, що з вами зробив Хойнацький?
Ні.
Чому?
Не знаю.
Мені було десять років.
Мене виховувала мама. Вона працювала на Хойнацького. І…
Я боявся, що це завдасть їй шкоди.
Це важливо. Подумайте.
Та особа могла викрасти Пьотра Сармана.
Вас хтось приводив чи посилав до нього?
Коли це сталося вперше, органіст відправив мене в задню кімнату
штампувати іконки.
Справді? Тож він знав?
Міг не знати.
Він дуже релігійна людина.
Коли це закінчилося?
Я розповів мамі.
Вона заборонила казати татові й…
Мабуть, домовилася з Хойнацьким, бо це припинилося.
Потім вона відкрила ресторан.
Що робитимемо?
Якщо осквернення трупа на цвинтарі,
вбивство Познанського та викрадення останнього хлопчика —
справа рук однієї людини, то маємо справу з серійним убивцею
на ранніх стадіях діяльності.
Спершу він фантазував,
потім грався на цвинтарі,
нарешті вбив.
Звісно, якщо це одна й та сама людина.
Параноїдальна шизофренія розвивається повільно.
Людина бореться з нею,
але має галюцинації, чує голоси, відчуває сильні емоції.
Також з'являється мотив.
Це може бути той лопі, про якого ви згадали, але не обов'язково.
Може бути образ з дитинства, якась історія,
боротьба на смерть з маячними силами, які загрожують хворому.
Чорт.
- Прошу. - Дякую.
Тобто ми шукаємо людину, що демонструє помітні психічні відхилення?
І так, і ні.
Це може бути, наприклад, парагномен,
тобто дивна, несподівана поведінка здорової людини,
що також часто вказує на ранні стадії хвороби.
Але якщо все так, як я кажу…
це звужує коло, бо злочинець відносно молодий.
Тридцять, сорок років, не більше.
- А психоз може бути спричинений травмою? - Так.
Розбещення, досвід насильства, трагічні випадки,
але треба мати схильність.
Якщо це психопат, то він звідси.
Діє в безпечному для себе середовищі.
Якщо легенда про лопі має сенс,
він із Кашубії.
Якщо утримує хлопця, то у себе вдома
або на об'єкті, який йому належить.
Тобто в Трулочі чи околицях.
І він вважає себе лопі чи полює на лопі?
Важко сказати.
Тут немає логіки. Це хвороба. Емоційний розлад.
Він відрізав жертві голову, щоб вона до нього не повернулася,
або боявся відрізати собі голову.
Це може бути одна з жертв Хойнацького?
Може, але не обов'язково.
- Може, той, хто йому допомагав? - Може.
Але в нього теж мала бути якась травма.
Пьотр Сарман іще живий?
Не думаю.
Прошу.
А тепер усі.
Стрижко, візьми хлопців, обшукайте будинок Міхала Пакоша.
Не кажіть старому.
Пьотрусю?
Пьотре!
Пьотре, ти тут?
Пьотруся тут немає.
На місці Пакоша я б тебе звільнив.
Я б сам себе звільнив.
- Скільки тобі років, Єржино? - Майже 30.
Близько 30, віриш у лопі, тутешній.
Початкова стадія психозу.
Ти підходиш під профіль.
Це я.
Ти що, здурів, Більський?
Я зробив висновки після розмови з профайлером.
Що він сказав?
Чоловік, місцевий. Тридцять, сорок років.
Пережив травму. Можливо, одна з наших жертв. Психоз.
Що тепер?
Треба ідентифікувати дівчину з фото
й переглянути записи фонду Хойнацького.
Сюди, до стіни.
Заходьте.
Ні. Сюди.
- Куди ти? - До органіста.
Допоможи мені.
Чому ти нічого не зробив?
Коли?
Коли він це робив зі мною.
Чому ти нічого не сказав?
Я був дитиною.
Він себе не виказував.
Іноді обіймав когось із дітей, трохи гладив.
Ти нічого не підозрював?
Він нам дуже допомагав.
Якби не він…
ти б не міг вийти з дому.
Пам'ятаєш, як тоді було?
Він платив за трансплантації. За реабілітацію.
Тобто ти знав.
Ареку!
Ареку…
- Твій батько вдома? - У ванній.
Гей!
Допоможи йому.
Пане Філіпяку!
Агов! Ви там?
Пам'ятаю, що вона приходила.
Але не пам'ятаю її імені.
Здається, Кася.
Або Бася.
Отже, Кася чи Бася?
- Не пам'ятаю прізвища. - Гаразд, подумайте.
Це дуже важливо.
Пам'ятаю, її приводила мати.
- Як її звали? Як виглядала? Скільки років? - Її звали…
Змучена жінка,
років 30.
Невисока.
Працювала на бойні.
У Хойнацького?
Усі бойні належать Хойнацьким.
Добре. Ще щось?
Знаєте… Я…
дуже любив ту роботу.
Я працював із дітьми.
Піклувався про них.
І що? Є щось нове?
Треба перевірити особові справи в усіх бойнях Хойнацьких.
Ми шукаємо невисоку жінку, якій на початку 2000-х було 30 років
і яка мала дочку на ім'я Кася. Або Бася.
Чудово.
Виклич армію.
Як справи?
Ніяк. Стільки інформації ми самотужки не обробимо.
Розкажи про лопі.
Хіба не маєш інтернету в телефоні?
Люблю твій мелодійний голос.
Що ти хочеш знати?
Як можна стати лопі? Треба, щоб тебе вкусив інший лопі?
Ні.
Коли дитина народжувалася в амніотичному мішку, це був поганий знак.
Мішок сушили, розтирали
й давали дитині з материнським молоком.
Інакше дитина стане лопі, а тоді…
лопата й голова між ніг.
Я народжувала 24 години,
бо він ішов сідницями вперед і так і залишився.
Я народжувала чотири години.
Пьотрусь був у мішку. Я думала, в нього немає обличчя.
То він народився в сорочці!
Міхале!
- Він був у ресторані. - Хто?
Викрадач. Юлія сказала, що її син народився в сорочці.
Хто був у ресторані?
Чоловік із собакою. Розбив тарілку. Пам'ятаєш?
На ярмарку він охороняв надувний замок.
Тепер ми шукаємо собаку?
Хто організував ярмарок?
Подобається книжка?
Я прийду наступного тижня.
Бережіть себе, Басю.
Прошу, сину.
Їж, любий.
Ну-бо, їж.
ПОЛІЦІЯ
Один до мене!
Чисто!
Панове, де хлопчик?
Чисто.
- Що за чортівня? - Тут нікого.
Льох там.
Чорт забирай!
- Двері були замкнені? - Відчинені.
Стій!
Поліція! На землю!
Пьотрусю!
ШВИДКА ДОПОМОГА
Гаразд. Облиш її.
- Пьотрусю! - Мамо!
Мамо.
Ти цілий?
Так.
Тобі зручно, покидьку?
Я питаю, тобі зручно, покидьку?
Ніцький визнав, що смерть Адама Познанського була випадковістю.
Комендант Адамчик мав замести сліди,
а Ніцький — сховати тіло.
Ніцький — син
дівчини на фото?
І Хойнацького.
Дівчина народила у 14 років.
Вона проходила психіатричне лікування.
У 18 років скоїла самогубство. На очах у сина.
Невідомо, коли почався психоз,
але він розвивався повільно.
Тому Пьотр Сарман досі живий.
Він мав бути першою жертвою.
Хойнацький не знущався з Ніцького?
Він цього не казав.
Але він не дуже балакучий.
- Хойнацький якось дбав про нього. - Дбав?
У якийсь збочений спосіб, так.
Тоді висунемо обвинувачення
коменданту Адамчику, а також молодому Хойнацькому й Філіпяку.
Хойнацького й Філіпяка буде важко засудити.
Суд вирішить.
Не можу пробачити собі, що те саме сталося з Міхалом.
Я думав про зниклі документи справи Адама Познанського.
Треба обшукати будинок коменданта,
але, боюся, він уже їх позбувся.
Я теж так думав.
А потім згадав, що в деяких прокуратурах
справи ховають не в кримінальному реєстрі,
щоб покращити статистику.
Але не в нас.
Я перевірив наш реєстр і…
Виявляється, матеріали справи були там увесь час.
Натякаєш, що їх сховав хтось із наших?
Так.
Хто?
Ви.
Жартуєш.
Адамчик вирішив співпрацювати.
Зізнався, що ви допомагали покривати Хойнацького.
Бреше.
Я так не думаю.
Ви захищали людину, яка скривдила вашого сина.
Я не захищав Хойнацького.
Я не знав, що він скривдив мого сина.
Суд вирішить.
ЗА РОМАНОМ «КОЛЬОРИ ЗЛА: ЧОРНИЙ» МАЛҐОЖАТИ ОЛІВІЇ СОБЧАК
Переклад субтитрів: Галина Козловська