BARVY ZLA: ČERNÁ
Čau, Fešáku. Jak je?
Jo, v pohodě. Lidi jsou tady milí.
Aha.
Co mám prověřit?
Máme zpoždění.
Ano. Omlouvám se.
Já taky.
Už jste se u nás zabydlel?
Nestěžuju si.
Vykázali vás sem. Ale to není konec světa.
Pár let na sebe neupozorňujte a všechno bude zapomenuto.
Nemůžou přece trestat prokurátory za dopadení vrahů.
Kdo ví, třeba se vám to tady zalíbí.
- Čau. - Čau.
Jaký jsi měl večer?
V pohodě. Prošel jsem si město.
- Fakt? - Ne.
Zajdi si tam. Historie Trulocze sahá do neolitu.
Co to je?
Tvůj novej případ.
- Krádež v obchodě s alkoholem? - Odvrácená tvář města.
Pamatuješ na dva roky starý případ pohřešovaného Adama Poznańského?
Jo.
Nahlásila to matka.
Prohledali jsme lesy za pomoci vrtulníků a psů.
A dva dny nato si vzpomněla, že je u příbuzných.
Jak to mohla nevědět?
- Proč se ptáš? - Známému u policie nesedí statistiky.
Chce to uzavřít, ale vyskakuje chyba.
Klasika. Musíš za velitelem Adamczkyem, aby to opravili v systému.
Pamatuju si ho z kostela. Krásně zpíval.
Jsi věřící?
Spíš pověrčivý.
A ty?
Ruchanki.
- Díky. - Ruchanki?
- Neptej se. - Díky.
- Kdy dorazí vaše dcera? - Zítra.
To je dobře. Zažije naše dožínky. Bude to velká sláva.
A vy jste ta spisovatelka detektivek, co si koupila dům u jezera?
- Julia Sarmanová. Dobré ráno. - Dobré ráno.
Tohle je můj syn Piotruś.
Elżbieta Pakoszová. Promiňte, na malém městě ví všichni všechno.
Tamhle sedí dva vaši kolegové.
- Spisovatelé? - Skoro. Prokurátoři.
Máte roztomilého chlapečka.
Vypadá úplně jako můj Michaś.
Musíte ho poznat. Je plachý.
- Mami. - Co je?
Rodila jsem ho 24 hodin,
protože šel napřed zadkem. A takový je dodnes.
Já čtyři hodiny. Vylezl v plodovém vaku. Myslela jsem, že nemá obličej.
Narodil se ve vaku!
A co takhle zaplatit, pánové?
Odpracuju si to.
Můj muž.
Pane veliteli.
- Dobré ráno. - Dobré ráno, Leopolde.
Pamatujete si na dva roky starý případ pohřešovaného Adama Poznańského?
Ano.
Můj známý z krajské policie dělá statistiky.
A v systému není žádná zpráva o případu.
Ať to váš známý ověří znovu. U mě je všechno v pořádku.
Tady nejsme v Sopotech.
Vyřídím mu to. Děkuju.
Ale toho kluka jste našli, že jo?
- Jo. - U jeho příbuzných?
To mě jako vyslýcháš, chlapče?
Jenom se vás ptám.
Byl u svých příbuzných. Jeho matka je retardovaná. Doslova.
Chápu. Díky.
Není zač.
Ty varšavskej debile.
Poznańského spisy nejsou v archivu.
Musí tam být.
A co když tam nejsou?
- Měly by tam být. - Ale nejsou.
- Nejsou na policii? Zeptej se Adamczyka. - Poslal mě do prdele.
Fakt?
Víš, kde bydlí rodiče toho kluka?
Proč? Nudíš se?
Ewelina ho má za svatýho. Vím, že to způsobí potíže.
Máte pěkný dům.
Díky. Ještě nemáme hotovo. Teprve jsme ho dostavili.
Se třemi dětmi to musí být náročné.
Jak to myslíte? Vždyť živím čtyři.
Ještě že vám stát dává příspěvky na děti.
Snad je nezruší. Manžel si občas něco vydělá, ale…
Aspoň že se účty platí samy.
Účty se platí samy?
To jsem řekla omylem. Co potřebujete?
- Jde o vašeho syna Adaśe. - Co je s ním?
Před dvěma lety jste nahlásila jeho zmizení. A pak to stáhla.
No a co?
- Takže ho našli, že? - Ano.
A je teď tady?
- Ne, bydlí u příbuzných. - V Truloczi?
Ne, v Truloczi ne.
Tak kde?
Na druhé straně Polska. Při stěhování jsem ztratila adresu.
Jak se jmenují?
To si nepamatuju.
- Nepamatujete si jména příbuzných? - Nejsme si blízcí.
Mámina sestřenice. Chtěla nám pomoct. Když tu adresu najdu, ozvu se.
Asi jsem se ztrapnila, ale fakt se mi líbí.
Ewelina je mladá. Všechno bere až moc vážně. Je to docela legrační.
Takže se synem nejste v kontaktu?
S tolika dětma nemám zrovna moc času.
Máte děti?
- Ano, mám. - Tak přesně víte, jaké to je.
Jak zemřela, mami?
Mami?
Mami.
Mami!
Už jsi to zase udělala.
Promiň.
Julio?
Nepoznáváš mě? Patryk Deczer. Ze střední.
Ahoj.
Teda, to je šílený. Proč jsi nedala vědět, že ses vrátila?
Lidi ze třídy by měli radost. Neuděláme nějakou grilovačku?
Jak se máš?
Nevím, jestli si to pamatuješ, ale na škole jsem maloval. A pořád maluju.
Nedávno jsem měl výstavu v Kodani.
Páni.
- To je tvůj syn? - Jo. Piotruś.
Ahoj, Piotrku.
Tvoje babička musí být šťastná, že má vnuka.
Ještě jsme za ní neměli čas zajet.
Hele, klidně se ozvi a můžeme uspořádat setkání s kamarádama.
- Dobře. - Dobře?
Už musíme jít. Čau, Patryku.
Čau. Čau, Piotrku.
Proč nejedeme za babičkou?
Protože mě nechce znát.
Co se tehdy stalo?
To přesně nevím.
Něco zlého.
Na co myslíš?
Na tátu.
Občas si ani nepamatuju, jak vypadal.
Zamávej jim.
DOŽÍNKY
Točící sud!
Podívej na ty skákací hrady!
Hrad, hrad!
- Tenhle je největší, co? - Jo.
Tak utíkej.
Pane prokurátore?
Zdravím. Jsem Leopold.
- Julia. - Rád tě poznávám.
- Tvoje dcera? - Monika.
- Je krásná. - Děkuju.
Už chodí do školy?
Začne za rok. Ve Varšavě. Žije tam se svou mámou.
- Už jsi v Truloczi dlouho? - Ne, jen chvilku.
Jak se ti to tady líbí?
Jo, jde to.
Taky se mi to tady nelíbí.
Tak proč jsi tady?
To se lidem stává, ne? Znervózní, když zjistí, že jsi prokurátor.
- To máš pravdu. - Nevadí ti to?
- Vadí. - Tak proč jsi prokurátor?
To by mě taky zajímalo.
Proč Trulocz?
Dělám rešerši na novou knihu.
O temné minulosti Kašubska a tak dál.
- Monika je na prázdninách s tátou? - Ano.
Mami, pojďme na střelnici!
Když se budete nudit, přijeďte. Máme dům u jezera.
Řeknu jí to. Děkujeme.
Podrž mi to. Teď sledujte.
Dnes máme speciální nabídku. Stačí, když se trefíš do terče, chlapče.
A tvoje krásná maminka dostane medvídka na mazlení.
Jo, slyšel jsem, že ses vrátila.
Copak ty mě nepoznáváš? Co?
- Počkej, to je tvý dítě? - Pojď.
- Pak se sem vrátíme. - Hej, kluku!
Čum na to, co mi udělala tvoje máma!
Tak podívej se!
Všechny vás tady srdečně vítám. Dneska se vás tady sešlo hodně.
- Ale pamatuju… - Jsi v pořádku?
…když jsem byla před 20 lety poprvé zvolena jako starostka.
Dostala jsem jednu radu.
„Naslouchej lidem, Fabiolo.“
Snažím se to dělat každý den a doufám, že je to na mé práci vidět.
Děkuji.
Ale opravdu, naše město roste jen a jen díky vám.
Díky všem obyvatelům, podnikatelům
a díky naší spolupráci.
Zasloužíte potlesk.
„Naslouchej lidem.“
Tuhle radu jsem dostala od zesnulého otce dnešního speciálního hosta,
pana Marka Chojnackého!
Díky.
Filantrop, podnikatel a fanoušek Trulocze.
Mikrofon je váš.
Děkuji, paní starostko. Dobré ráno, dámy a pánové.
Od smrti mého otce uplynul již rok.
Piotruśi?
Miloval naše město…
Piotruśi?
…a dal mu své srdce.
Piotre!
S paní starostkou…
Piotruśi!
…chceme financovat stipendia…
Piotruśi!
Stalo se něco?
Nevím, co se tomu spratkovi stalo.
Narazil jsem na tu děvku…
a pak jsem hned odešel do baru Zagłoba na pivko.
Barman vám to potvrdí. Pak jsem odešel domů.
„Narazil jsi na tu děvku?“ Asi ji nemáš zrovna v lásce.
- Vidíte můj obličej? - Jo, není možné ho přehlédnout.
Jo.
- To mi udělala ona a její kámoši. - Skutečně? Jak se to stalo?
Na střední mě napadla a nechala mě v bezvědomí.
S tváří v ohništi.
- Na střední? Pochází odtud? - Copak vy ji neznáte?
Julia Burchardtová. Zlobivá dcerunka naší paní starostky.
POLICIE
Nevím, co přesně se stalo.
Syn pracoval jako hlídač v letovisku u jezera.
A byla tam ta Julia.
Prý se spolu líbali. Pak ho její kamarádi zbili
a nechali ho ležet v bezvědomí v ohni.
A tím mu navždy zničili život.
Třeba se chtěl pomstít.
Arek by dítě neunesl.
Pořád hrajete v kostele na varhany?
Už ne.
Dřív jsem tam hrál na varhany a vedl sbor.
- Jak dlouho jste ho vedl? - Asi 40 let.
Před rokem jsem skončil.
Na vozíku je to obtížné.
Pamatujete si Adaśe Poznańského? Prý tam zpíval.
- Jak se pohřešoval a pak ho našli? - Ano.
Měl pěkný alt.
Viděl jste ho potom? Chodil dál na zkoušky?
To už si nepamatuju.
Moniko!
- Tatínku! - Tady jsem.
Piotruśe jsme nenašli.
Nemůže být doma?
Piotre!
Piotruśi!
Piotre!
Chápeš, že tady zabíjí děti?
- Kdo je zabíjí? - Přesně takhle zemřela ségra.
- Unesli ji? - Ne.
Jaké děti?
Julio.
- Co se stalo tvojí sestře? - Zabila se.
- A kdy? - Když jsem byla malá.
Julio…
- Nemůže být u tvojí matky? - Ne, neví, že jsem se vrátila.
Třeba to Piotruś nějak zjistil a chtěl poznat svoji babičku.
Je tady?
Piotre?
- Piotruśi? - Není tady.
- Cos mu provedla? - Co jsem mu já provedla?
Cos mu provedla ty? Vždyť jsem právě zjistila, že mám vnuka!
Piotre!
Co to děláš?
Hledám svýho syna.
Někteří lidé by děti vůbec mít neměli.
Piotre!
Piotruśi?
Tak co? Není tam?
Ne.
- Jste Piotruśův otec? - Ne, jen ho pomáhám hledat.
Leopold Bilski, prokuratura.
Aha. Mluvila jsem s velitelem Adamczykem. Za úsvitu po něm začnou pátrat.
- Dobře. - Musíme zachovat klid.
Dejte jí to, prosím.
Pomůže jí to přečkat noc.
Tady.
Jak to zvládáš?
Promiň.
- Nedovolí mi po něm pátrat. - Pátrá po něm celé město.
Piotruś určitě žije.
Ty něco víš?
Ne, nevím.
Ale napadlo mě založit skupinu na FB. Lidi to v takových případech dělají.
Potřebujeme informace. Třeba někdo něco viděl.
Jsi známá spisovatelka. To taky pomůže.
Hlavně klid.
Klid.
Na střední jsem do tebe byl zamilovaný.
Byla jsi tak ztracená.
Když jsem tě uviděl v tom obchodě…
došlo mi, že tě pořád miluju.
Miluju tě, Julio.
To ses posral?
- Jeblo ti? - Promiň. Špatně jsem to pochopil.
Vypadni odsud.
Vypadni odsud, kurva!
Ozvu se ti, až založím tu skupinu.
PATRYK DECZER ZALOŽIL SKUPINU DĚNÍ V TRULOCZI
V lese bylo nalezeno tělo.
Ne, promiň. Promiň, Julio. Není to tvůj syn.
Není to Piotruś.
Není to tvůj syn, slyšíš mě?
Je to kostra dítěte v Piotruśově věku. Kostra, chápeš?
V tom lese leží už aspoň rok. Minimálně.
Matka mě a sestru donutila zpívat ve sboru.
Sestra se najednou začala chovat divně.
Nechtěla chodit na zkoušky.
Nespala. Bála se.
A pak se otrávila.
Bylo jí deset. Mně dvanáct.
Pak jsem viděla jak chlap ve sborovém zákulisí…
zneužívá malého kluka.
Jak to přesně myslíš?
To dobře víš.
Řekla jsi to někomu?
Mojí matce, ale nevěřila mi. Je až moc věřící.
Co to bylo za chlapa?
To nevím.
Ale toho kluka jsem poznala.
Byl to Michał Pakosz. Syn tvého šéfa.
Moniko? Jsi tady?
Přišel jsem si pro dceru.
Ještě před chvíli tady seděla.
- Tak kde je? - Možná na záchodě?
Moniko?
Moniko, jsi tady?
Jsi tady, zlatíčko?
Moniko?
- Na záchodě není. - Před chvílí si tady kreslila.
Není s tvojí matkou?
Ne, máma jela do velkoobchodu.
Kurva.
Promiňte. Na chvilku jsem ji pustil z očí.
Kreslila si tady sama? Tak kde je?
- Kde kurva je? - Omlouvám se. Nevím.
Moniko!
Nemohla jít tamhle?
Promiňte. Neviděla jste malou holčičku?
- Holčičku? - Pětiletou blondýnku. Takhle vysokou.
Neviděla. Co měla na sobě?
Moniko!
Tatínku!
Lásko.
Tohle nemůžeš dělat, dobře?
Nemůžeš nikam chodit sama, rozumíš?
- Nemůžeš. - To je vaše dcera?
Ano.
- Řekla mi, že její rodiče jsou v práci. - Děkuju vám.
- Neděkujte mi. Radši na ni dávejte pozor. - Budu.
- Slyšel jste o tom uneseném klukovi? - Ano. Díky!
- Nemůžeš… Dobře, zlato? - Dobře.
Promiň. Promiň mi to.
Ahoj.
Ne, nic se nestalo.
Promiň, musíš si malou vzít.
Příště pojedeme k moři. Ano, zlato?
- Není tady bezpečno. - Jseš příšernej otec.
Vlastně ne.
Nejseš příšernej.
To bys musel být v jejím životě. A to ty nikdy nejseš.
Jeďte opatrně, dobře?
- Ahoj, zlato. - Ahoj.
- Dobré ráno. - Dobré ráno.
Ještě jednou se omlouvám. Vůbec jsem si nevšiml, že odešla.
Ne, nic se nestalo. Neměl jsem ji tady nechávat.
Jdu zaplatit za dceřin oběd.
Ne, to není třeba.
Zpíval jste v kostelním sboru?
Jako malý kluk. Proč se ptáte?
- Stalo se vám tam něco nepříjemného? - Nepříjemného?
Neslyšel jste o zneužívání ve sboru?
Ne.
- Takže se vám nic takového nestalo? - Ne.
Nikdo vás… nezneužil?
Ne. Kdo vám to řekl?
Kdy jste tam zpíval?
Na začátku tisíciletí.
Promiňte. Musím zpátky do práce.
Ta kostra byla divně naaranžovaná.
Někdo oběti uřízl hlavu. Ležela mezi nohama.
Zvířata?
Ta by ty ostatky jenom rozházela. Nedala by hlavu mezi nohy.
- Jsi myslivec. Dobře to víš. - Ostatky jsou na patologii.
Ještě neznají čas úmrtí, ale…
To tělo může patřit Adamu Poznańskému.
Vždyť se přece nepohřešoval.
Jeho matka nedokáže říct, kde je. Potřebujeme její DNA na porovnání.
- Mluvil jsi s ní? - Ano.
- Proč, do prdele? - Klid.
Podle mě šlo o nějaký satanský rituál.
Musíme zjistit, jestli tohle dělá nějaká sekta.
Byl v kostelním sboru. Bylo by záhodno to prověřit.
Chodil i do školy. A do obchodu. No a co?
Mám informace, že tam mohlo docházet ke zneužívání dětí.
- Od koho? - Od Julie Sarmanové.
Od té šílené ženské?
Dvacet let tady nežila. Kdy k tomu mělo docházet?
Když byla v pubertě.
Slyšíš ho? Andrzeji.
Piotr Sarman může každou chvíli zemřít. Jestli vůbec pořád žije.
- Nemáme čas. - To nestačí.
- Dobře, ale nic jiného nemáme. - Nepodléhejme panice.
Otec Wojciech je dobrý člověk. Tohle nebude hon na čarodějnice.
Budeme se držet protokolu.
DNA matky, patolog, čas úmrtí, okolnosti,
místní sexuální delikventi, psychiatričtí pacienti,
satanisti. Oba víte, jak to chodí.
Nuže.
Dobře, naplánuj vyšetřování.
Chlapec, asi deset let. Příčinou smrti bylo na první pohled poranění lebky.
Rána nějakým tupým předmětem.
Hlava byla oddělena až po smrti.
Mohla to udělat zvířata?
Asi s hlavou mohla pohnout. Ale pochybuju o tom.
Stopy na páteři naznačují, že byla uříznuta malou pilkou.
Možná… Možná zahradní pilkou.
Čas úmrtí?
Podle mého odhadu před dvěma lety. Ale musíme provést další testy.
Ahoj.
Jak to jde? Jak se má malá?
Proč jako?
Jo.
Dobře.
Dobře!
Tak dobře. Pak ti zavolám. Jo.
- Łopi. - Co je to łopi?
Kašubský upír.
Napřed pozře svoje vnitřnosti, pak napadne lidi a pije jejich krev.
Před druhou světovou válkou prý lidi často vykopávali hroby v okolí
a usekávali mrtvým hlavy, protože se báli, že se z nich stanou upíří.
- Jako ve filmech. - Tak proto jsi pověrčivý.
Jako každý Kašub.
Před pár lety někdo znesvětil hrob na našem hřbitově.
Starý Filipiak, varhaník
a otec toho popáleného, ho v noci načapal. A dostal naloženo.
Co dělal v noci na hřbitově?
Nevím. Je to hrobník.
- Takže varhaník byl i hrobník? - Tak to v Kašubsku chodí.
Tady máš, chlapečku.
Jez, broučku.
Najez se.
Viděl jsem vykopaný hrob.
Někdo z něj vytáhl rakev.
Mrtvému uřízl hlavu a dal mu ji mezi nohy.
- Jako łopi. - Ten upír?
Je to místní legenda. Lidi tomu věří.
Nebylo to nic snadného. Ten chlap musel kopat aspoň hodinu.
Chlap? Jak víte, že to byl chlap?
Nevím.
Neviděl jsem, kdo to udělal.
Zezadu mě praštil do hlavy. Nic víc nevím. Probral jsem se v nemocnici.
- V kolik to bylo? - Nějak po půlnoci.
Co jste po půlnoci dělal na hřbitově?
Hlídal jsem.
Někdo už tam předtím kopal, ale nedokončil to.
Dobře.
Dělo se ve vašem sboru něco nekalého?
- Nekalého? - Obtěžoval někdo děti? Zneužíval je?
- Neviděl jste něco takového? - Ne. Neviděl.
Za ty roky se tam nic nestalo? Žádné oznámení?
Ne.
Čau.
Pivo?
Pivo.
Ne, počkej. Strčili mu hlavu do fritézy, ty vole.
- Čemu se tak smějete? - Neřeš to.
- I s fritovacím košem. - Jo!
Co?
- Ptal jsem se, čemu se tak smějete. - Ničemu. Kámoš jenom vyprávěl vtip.
Jo? Tady tenhle kámoš?
Jakej vtip? Povídej. Ať se zasmějeme.
- Zmiz. Nic proti tobě nemáme. - Zavři zobák.
O čem byl ten vtip?
O tvý spálený kundě.
Ty zasranej…
Co to kurva má bejt?
Sedněte si, nebo vypadněte z mýho baru! Co to kurva je?
Sedni si. Pivo je na mě.
VÝSLEDKY TESTU DNA
- Dobrý den, paní. - I vám.
- Můžeme si promluvit uvnitř? - Ano, pojďte dál.
- Dobrý den. - Dobrý den.
V rámci vyšetřování
jsme zjistili, že vzorky DNA z ostatků toho těla se shodují s vašimi.
To znamená, že tělo z lesa
patří vašemu synovi, Adamu Poznańskému.
Ale můj syn Adam je u rodiny.
Není.
Váš syn Adam je mrtvý.
U jaké rodiny?
Adoptivní.
A kde bydlí?
V Belgii. V Belgii, že?
Ne. Ostatky vašeho syna Adama byly nalezeny v lese. Je mrtvý.
Ale říkal jste, že Adam je u adoptivní rodiny v Belgii.
Nic takového jsem neřekl. Jen jsem se tehdy ptal, jestli jste ho dala k adopci.
Řekl jste, že jsou to dobří lidé a že se bude mít líp.
Ptal jsem se, jestli jste ho prodala.
Ne! Říkal jste, že jsou bohatí a že se má dobře.
Křivá výpověď se trestá vězením.
- Vaše děti skončí v děcáku. - Řekl vám, že ho adoptovali?
Co to děláš?
Řekl vám velitel, že byl Adam adoptovaný?
Ty se mi snad zdáš.
Řekl vám velitel, že byl Adam adoptovaný?
Ne.
Neřekl vám to?
Ne.
Velitel zastrašoval svědkyni.
Jenom jsem se zmínil o trestní zodpovědnosti za křivou výpověď.
- Standardní postup. - Ne, to bylo zastrašování svědkyně.
Andrzeji, zbav mě toho kluka.
Co přesně jsi jí řekl, když se ten kluk ztratil?
Popichoval jsem ji. Jsou to degeši. Mohli ho někomu prodat.
Proč to oznámení po dvou dnech stáhla?
Mně to přijde přesvědčivě. Tobě ne?
- Mně to zní jako zastrašování svědka. - To je vážné obvinění.
Už jsem zažil hodně výslechů. Ale takový teda nikdy.
Myslíš si, že když ti mafie zabila fotra, že se mnou může takhle mluvit? Naser si!
Změňme téma.
Máme tady vyděšenou matku a nezvěstného chlapce. Možná už mrtvého.
Musíme ho najít za každou cenu.
Pořád prohledáváme lesy. Co sexuální delikventi?
Pár chlapů odsouzených za znásilnění. Za běžné znásilnění. Žádné dětské oběti.
- A všichni mají alibi. - Znovu to ověř.
- Prověříme tu stopu s dětským sborem. - To není stopa.
Ano, ale nemáme čas. S každou hodinou je pravděpodobnější, že je mrtvý.
Fakt si myslíš, že pořád žije?
Nemáme žádný důkaz pro to, abychom píchali do vosího hnízda.
K tomu kostelu se ani nepřiblížíš.
Ahoj, Fešáku. Teď musíš prověřit pár věcí ty pro mě.
Otec Wojciech?
Pochválen buď Pán. Ano.
Leopold Bilski z prokuratury. Můžeme si promluvit?
Prosím. Poslouchám vás.
Znal jste Adama Poznańského? Jak nalezli jeho tělo v lese?
Něco vám povím. Jsem starý člověk.
Pamatuju si věci z doby před 20, dokonce 40 lety, ale…
nepamatuju si, co se stalo včera.
Pamatujete si Julii Burchardtovou, pane? Její syn zmizel.
Říkejte mi otče, prosím.
Nejsem tady jako věřící. Pamatujete si ho, pane?
Dobrá. Burchardtová?
Vzpomínám si na její nebohou sestru. Ano…
Co s ní?
Julia tvrdí, že viděla, jak byl na pozemku kostela zneužitý chlapec,
když jako holčička zpívala ve sboru.
V naší farnosti se nic takového nedělo.
Doneslo se mi, že v Polsku byli kněží, kteří nebyli povoláni ke službě Bohu.
Ale u nás ne.
Děkuju.
Pochválen buď Ježíš Kristus.
Na shledanou.
Pamatuješ si ještě něco?
Zkus si toho chlapa vybavit. Byl vysoký, malý, hubený?
Nevím.
Kolik mu bylo?
Měl na sobě sutanu?
- Ne, to ne. - Mohl to být ten varhaník?
Nevím. Ne. To si nemyslím.
Víš…
Po mém posledním případu mě disciplinárně převeleli do Trulocze.
Pomáhal mi jeden policista. Teď dělá administrativu.
Má rád statistiky. Nuda. Ale zjistil jednu zvláštní věc.
Že po celém Polsku se páchají zločiny na nezletilých.
Zneužití, únosy, zmizení. Po celé zemi.
Ale tady ne. Už skoro 20 let se tu nic nestalo.
Našel jenom zmizení Adama Poznańského.
V nějakém článku na internetu. V policejních záznamech nic není.
Někdo…
- Někdo někoho chrání. - Přesně tak.
Můžu tě obejmout?
Promiň.
Koukám, že sis vzal lněnou košili.
- Čau, Fešáku. - Čau.
- Tady máš. - Díky.
Je to pěkný svinstvo.
Prošel jsem účty Poznańských za elektřinu a vodu.
Pak jsem prověřil stavební firmu, která jim postavila dům.
A nakonec jsem prověřil účty za vodu a elektřinu místní fary.
Víte, co jsem zjistil?
Určitě mi to řeknete.
Účty za obě místa
platí církevní nadace, kterou založil Chojnacki.
Místní masný magnát.
Vím, kdo to je.
Musíme u něj udělat razii.
Našli jsme pohřešovaného Adama Poznańského mrtvého v lese.
Jeho matka nahlásila jeho zmizení. Pak to oznámení stáhla.
Vůbec neví, kde je její syn.
Po Adamově zmizení
jí Chojnacki koupil dům a platí jí účty.
Teď zmizel Piotr Sarman. A Julia Sarmanová tvrdí,
že jako malá viděla, jak někdo zneužívá chlapce ve sboru.
A kdo ten sbor sponzoruje? Chojnackého církevní nadace.
Kterého chlapce?
Myslíte syna Sarmanové?
Ne. Říkal jsi, že Julia Sarmanová viděla, jak někdo zneužil nějakého chlapce.
Tak se ptám, jak se ten chlapec jmenoval.
Tvrdí, že to byl váš syn Michał.
Marek Chojnacki?
- O co jde? - Máme povolení k prohlídce.
Počkejte. Zavolám vašemu nadřízenému.
- Kde je sklep? - Tady!
Chci všechny počítače, pevné disky, paměťové karty,
fotografie, kazety, vinyly, prostě kurva všechno.
FORENZNÍ TECHNIK
- Čím se živí? - Po generace se točí kolem prasat.
Tak to mu závidím.
Baterku.
Piotruśi!
Ticho!
Otevřete to.
Přineste páčidlo!
Piotruśi!
Sakra.
Piotruśi!
Něco jsem našla!
Proč jste financoval dům Ireny Poznańské a platil její účty?
Jedním z cílů otcovy nadace je podpora sociálně slabších obyvatel našeho kraje.
Je naprosto přirozené, že jsme paní Poznańské pomohli.
Kolik dalších rodin od vás dostalo dům?
Přesný počet neznám. Osobně na to nedohlížím.
Je péče nadace o Poznańské jediným důkazem,
který spojuje mého klienta s případem vraždy?
Znal jste Adama Poznańského?
Ne, neznal.
Na této pedofilní fotce je zachycen Adam Poznański.
Byla nalezena během domovní prohlídky u vás doma. Spolu s dalšími.
Vyfotil jste ji vy?
- Ne. - Ne?
- Ne. - Tak kdo?
- Nevím. - Nevíte?
V tom případě budete zadržen na tři měsíce. Prozatím.
Nevím, kdo to vyfotil.
Myslím, že můj otec.
To je váš syn.
Musíme identifikovat oběti, vyslechnout je a…
pokusit se určit pachatele.
Ty fotky někdo fotil v průběhu několika dekád.
Pravděpodobně starý Chojnacki.
Podle jeho syna k tomu měl sklony.
Starý Chojnacki už nežije.
Nemohl unést Piotra.
Udělal to mladý Chojnacki?
Možná. Ale prohledali jsme jeho dům, masokombinát a pozemky. Nikde nebyl.
Takže on to neudělal.
Nemyslím si.
Co chceš udělat?
Jak jste řekl, identifikovat a vyslechnout oběti.
Možná tomu starci někdo pomáhal. A teď unesl Piotra.
- A musíme si promluvit s profilovačkou. - Dobře.
Ještě něco.
Velitel Adamczyk.
Podle mě kryl Chojnacké.
Je to jeho bratranec.
Odvolám ho.
Poznáváte tu oběť, pane?
Angelika Burchardtová.
Zdrávas
Maria.
A kdo je tohle?
Zdrávas…
Patryk Deczer.
Maria.
A tady?
Milosti plná.
Arek Filipiak.
Pán s tebou,
požehnaná…
- Poznáváte tohoto chlapce? - Ano.
Maria.
Kdo to je?
Michał Pakosz.
Milosti plná.
Pán s…
A ona?
Kdo to je?
Na to se odmítám dívat. Dejte to pryč!
Musíte identifikovat dívku na té fotce.
Jeden ze svědků ji identifikoval jako vaši dceru.
Angeliku?
Ne, to není Angelika.
Oběť na fotce je velmi mladá. A jen vy můžete potvrdit její totožnost.
Promiňte, je to třeba. Jde o vyšetřování.
Tvoje matka napřed řekla, že to není možné,
protože ses v tom věku s Chojnackým nevídala.
Pak si vzpomněla na pouť.
Dovolila Chojnackému, aby tě odvezl do hotelu.
Prý se to stalo jen jednou.
Nic si nepamatuju.
Nechci to vidět.
Na střední jsem upadla do stavu katatonie.
Letargie.
Arek mi chtěl sundat kalhoty a já se nedokázala pohnout.
Jako bych nebyla ve svém těle.
Od té doby se mi to stalo hodněkrát.
Pokaždé při sexu.
Ale musím tě poprosit, abys mi pomohla identifikovat další dívku.
Nikdo si ji nepamatuje.
- Znáš ji? - Ne, neznám.
- Neznám. - Určitě?
To je tvoje matka.
Kde je Piotruś?
Najdeme ho.
Budeme muset provést oficiální výslech.
No ty vole.
Sbor pod křídly anděla strážnýho.
Ty taky?
Polib si.
Kurva.
Nevím, jak to udělat.
Dohromady, nebo každý zvlášť?
Každý zvlášť.
Dobře. Chci jít první.
Starý Chojnacki měl v hrsti celé město.
Dával peníze církvi. Platili rekonstrukce. Zaměstnával lidi.
I otec dostával plat od toho starýho úchyláka.
Řekl jste někomu, co vám Chojnacki udělal?
Ne, nikomu. Nikdy.
Dělal to sám? Nebo mu někdo pomáhal?
Ne, nikdo mu nepomáhal.
Kdy to přestalo?
Když jsem mu řekl, že jestli ho ještě jednou vyndá, ukousnu mu ho.
Zabralo to.
Nevím.
Nevím, jestli mu někdo pomáhal.
Nepamatuju si vůbec nic. Kolik mi tehdy bylo let?
Čtyři?
Řekl jste někomu, co vám Chojnacki dělal?
Ne.
Proč?
To nevím.
Bylo mi deset. Máma mě vychovávala sama. Pracovala u Chojnackého. A…
Možná jsem se bál, že jí to ublíží.
Je to důležité. Přemýšlejte.
Tento člověk mohl unést Piotra Sarmana.
Vodil vás k němu někdo? Posílal vás tam někdo?
Když se to stalo poprvé, varhaník mě poslal dozadu,
abych razítkoval obrázky svatých.
- Vážně? Takže to věděl? - Nemusel to vědět.
Je to hluboce věřící muž.
Kdy to skončilo?
Když jsem to řekl mámě.
Zakázala mi to říct tátovi a…
Musela to s Chojnackim nějak vyřešit. Pak mě nechal.
A potom si otevřela restauraci.
Co uděláme teď?
Pokud má na svědomí znesvěcení té mrtvoly na hřbitově,
vraždu Poznańského a únos toho posledního chlapce
ten stejný člověk, pak máme co do činění se sériovým vrahem
v rané fázi jeho činnosti.
Napřed o tom fantazíroval,
pak se na hřbitově bavil
a nakonec vraždil.
Ale to platí jen v případě, že to vše spáchal tentýž člověk.
Paranoidní schizofrenie se rozvíjí pomalu. Člověk s ní bojuje,
ale má halucinace, slyší hlasy a prožívá silné emoce.
Objevuje se i hlavní motiv.
Tím může být ten łopi, o kterém jste se zmínil, ale taky nemusí.
Může to být obraz z dětství. Nějaký příběh
o boji na život a na smrt s bludnými silami, které toho nemocného ohrožují.
Do háje.
- Tady. - Díky.
Takže hledáme člověka, který vykazuje zjevnou duševní poruchu?
Ano i ne.
Může se jednat o paragnomen.
Tedy o překvapivé a nečekané chování zdravého jedince,
které je častým projevem rané fáze tohoto onemocnění.
Ale pokud je to tak, jak říkám…
zužuje to okruh podezřelých. Pachatel bude relativně mladý.
Bude mu 30, 40 let. Víc ne.
- Může psychózu způsobit trauma? - Ano.
Zneužívání, zkušenost s násilím, tragické nehody.
Ale musí k tomu mít predispozici.
Jestli je to psychopat, bude místní. Působí v prostředí, kde se cítí bezpečně.
Jestli je jeho motivem ta legenda o łopim, pak pochází z Kašubska.
Jestli toho chlapce unesl, drží ho u sebe doma,
nebo na místě, které mu patří.
Tedy v Truloczi a okolí.
A myslí si, že je łopi? Nebo že łopiho loví?
Těžko říct.
Není v tom logika. Jde o psychicky narušeného člověka.
Buď uřízl oběti hlavu, aby tomu zabránil,
nebo se bál uříznout si vlastní hlavu.
Může jít o jednu z Chojnackého obětí?
- Možná. Ale nemusí. - Nebo o někoho, kdo mu pomáhal?
Možná. Ale taky by musel mít nějaké trauma.
Žije ještě Piotr Sarman?
To si nemyslím.
Prosím.
A teď společně.
Fešáku, prohledejte s chlapama dům Michała Pakosze.
Starýmu ani slovo.
Piotruśi? Piotre!
Jsi tam, Piotre?
Piotruś tady není.
Na místě Pakosze bych tě hned vyrazil.
Vyrazím se sám, sakra.
Kolik ti je, Jerzyno?
Skoro 30.
Je ti kolem 30, věříš na łopiho, pocházíš odsud.
Rané stádium psychózy.
Odpovídáš profilu.
Vystihl jsi mě.
To ses posral, Bilski?
Po rozhovoru s profilovačkou jsem se ukvapil.
Co ti řekla?
Místní muž. Je mu 30 až 40 let.
Zažil trauma. Může to být jedna z obětí našeho případu. Psychóza.
Co teď?
Musíme identifikovat tu dívku z fotky a projít záznamy Chojnackého nadace.
Dejte to ke zdi, prosím.
Pojďte dál.
Ne, dejte to sem.
- Kam jdeš? - Za tím varhaníkem.
Pomoz mi.
Proč jsi nic neudělal?
Kdy?
Když mi ubližoval.
Proč jsi nic neřekl?
Protože jsem byl dítě.
Nebylo to na něm poznat.
Někdy objal nějaké dítě a pohladil ho.
Nic jsi netušil?
Dost nám pomohl.
Kdyby nebylo jeho…
nemohl bys vyjít ven.
Pamatuješ, jak to tehdy bylo?
Zaplatil všechny transplantace a rehabilitace.
Takže jsi to věděl.
Areku!
Areku.
- Je tvůj táta doma? - V koupelně.
Hej!
Pomoz mu.
Pane Filipiaku?
Haló? Jste tady?
Vím, že chodila na zkoušky.
Ale nepamatuju si její jméno.
Asi Kasia.
Nebo Basia.
Tak Kasia, nebo Basia?
- Příjmení si nepamatuju. - Dobře, tak přemýšlejte.
Je to vážně důležité.
Pamatuju si, že ji tam vodila matka.
- A její jméno? Jak vypadala? Její věk? - Jmenovala se…
Byla to vyčerpaná žena.
Bylo jí kolem 30.
Byla drobná.
Pracovala na jatkách.
U Chojnackých?
Všechny jatka patří Chojnackým.
Dobře. Ještě něco?
Víte, já…
tu práci zbožňoval.
Pracoval jsem s dětmi.
Staral jsem se o ně.
Tak co? Máš něco nového?
Prověříme spisy zaměstnanců, co pracovali na jatkách Chojnackých.
Hledáme drobnou ženu, které bylo na začátku tisíciletí kolem 30 let
a měla dceru jménem Kasia. Nebo Basia.
Tak to je zasraně skvělý. Povolej armádu.
Jak vám to jde?
Nejde. Je toho moc. Sami to nezvládneme.
Pověz mi ještě o łopim.
- Nemáš v mobilu internet? - Líbí se mi tvůj melodický hlas.
Co chceš vědět?
Jak se z člověka stane łopi? Musí ho kousnout jiný łopi?
Ne. Když se dítě narodilo v plodovém vaku, bylo to špatné znamení.
Ten vak vysušili, rozemleli ho na prášek
a dávali ho dítěti do mateřského mléka.
Jinak by se z něj stal łopi a pak…
lopata a hlava mezi nohama.
Rodila jsem ho 24 hodin,
protože šel napřed zadkem. A takový je dodnes.
Já čtyři hodiny. Vylezl v plodovém vaku. Myslela jsem, že nemá obličej.
Narodil se ve vaku!
Michałe!
- Byl tehdy v té restauraci. - Kdo?
Ten únosce. Julia řekla, že její syn se narodil v plodovém vaku.
Kdo tam byl?
Ten chlap se psem. Rozbil talíř. Pamatuješ?
- A na pouti hlídal skákací hrad. - Takže teď hledáme psa?
Kdo tu pouť organizoval?
Líbí se ti ta knížka?
Za týden se vrátím.
Opatrujte se, Basio.
Tady máš, chlapečku.
Jez, broučku.
Najez se.
POLICIE
Jeden ke mně!
Čistý!
- Kde je ten kluk? - Čistý.
- Jak jako čistý, kurva? - Nikdo tady není.
Tamhle je sklep.
Do prdele práce!
- Bylo zamčeno? - Ne.
Stůj!
Policie! Na zem!
Piotruśi!
ZÁCHRANKA
Smí sem.
- Piotruśi! - Maminko!
Maminko.
Jsi v pořádku?
Jo.
Leží se ti pohodlně, ty zkurvysyne?
Na něco jsem se ptal, ty zmrde.
Nicki vypověděl, že smrt Adama Poznańského byla nehoda.
Velitel Adamczyk to měl ututlat
a Nicki měl schovat tělo.
Nicki je syn té…
dívky z fotky?
A Chojnackého.
Ta dívka ho porodila ve 14 letech.
Potom podstoupila psychiatrickou léčbu.
V 18 letech spáchala sebevraždu. Před svým synem.
Nevíme, kdy se u něj projevila psychóza.
Ale vyvíjela se pomalu.
Proto Piotr Sarman stále žije.
Měl být jeho první obětí.
Chojnacki Nickiho nezneužíval?
To nám neřekl. Ale moc toho nenamluví.
- Chojnacki se o něj nějak postaral. - Jak jako postaral?
Nějakým zvráceným způsobem.
Dobře. Tak obviníme…
velitele Adamczyka a také mladého Chojnackého a starého Filipiaka.
Chojnackému a Filipiakovi těžko prokážeme vinu.
O tom rozhodne soud.
Nemůžu si odpustit, že se to samé stalo Michałovi.
Přemýšlel jsem o chybějících spisech z případu Adama Poznańského.
Musíme prohledat velitelův dům.
Ale obávám se, že se jich už dávno zbavil.
To mě taky napadlo. Pak jsem si vzpomněl, že na některých prokuraturách
schovávají spisy do nekriminálního rejstříku, aby vylepšili statistiky.
- To u nás neděláme. - Ověřil jsem náš nekriminální rejstřík.
Ty spisy tam celou dobu byly.
Naznačuješ, že je někdo z naší prokuratury schoval?
Ano.
Kdo?
Vy.
Žertuješ.
Adamczyk se rozhodl spolupracovat.
Vypověděl, že jste pomáhal krýt Chojnackého.
- Lže. - To si nemyslím.
Chránil jste člověka, který ublížil vašemu synovi.
Já Chojnackého nechránil. Nevěděl jsem, že mému synovi ublížil.
O tom rozhodne soud.
PODLE ROMÁNU BARVY ZLA: ČERNÁ OD MAŁGORZATY OLIWIE SOBCZAKOVÉ
Překlad titulků: Jakub Doležal