Amikor elérkezett az utolsó este, a londoni Wembley-stadionban,
mindannyian elégedettséget éreztünk.
Sok csodás pillanatot éltünk át, ami…
emlékeztet arra, hogy mire képes egy koncert, ha mindent beleadsz.
És igazából bármennyire jó is egy turné, hatalmas vállalkozás.
Kőkemény munka.
Ez a kihívás, ez a kaland,
és a turnén mindenki kiveszi ebből a részét.
Minden egyes este, bármi is történjék,
mindent megteszünk, amit csak lehet, hogy elkápráztassunk.
MÁSODIK RÉSZ MAGIC IN THE ERAS
Az volt a célom, hogy a turnéról távozók soha ne érezzék azt,
hogy valamit nem kaptak meg.
Ezért mindig arra törekedtem,
hogy kapjanak valami meglepetést is.
Amikor elértünk a turné feléhez,
a rajongók nem tudták, hogy akkoriban
írtam az új albumomat, a THE TORTURED POETS DEPARTMENT-et,
és az album megjelentetése közben
azon dolgoztunk, hogy egy új korszakot alkossunk,
és beépítsük a műsorba, hogy képviselje az albumot.
Ez jó buli!
- Ez a színház! - Igen.
Teljes titokban csináltuk,
abban a kis szünetben, ami Ázsia és Európa között volt.
Vannak olyan effektek a Fortnightban, amik nem szintetizátorosak?
Vagy csináljuk vonós hangszerrel?
Ez egy igen emelkedett rész.
Készítettünk egy szigorúan titkos próbatermet,
hogy döntsünk a dallistáról.
Jól van. Who's Afraid? Egy kis Down Bad.
Egy verze és a refrén, vagy átvezető rész és refrén.
Így jó lenne.
Minden dalon sebészi pontosságú finomhangolást végeztem,
és azt mondtam: „Ezek legyenek,
de vegyük ki a hidat és a második verzét!”
Aztán…
Hogy bele tudjuk építeni ezt a sok zenét a műsorba.
És, és!
És kétszeres energiával…
Mintha idegösszeomlásom lenne
- a szám közben. - Igen.
Nagyon mókás lesz.
Aztán összeállítottunk egy teljesen új koreográfiát.
Úgy tanultuk meg a koreót, hogy a fejünkben szólt a zene,
mert még nem játszhattuk le, hiszen nem jelent meg.
Az első sor: „Did you really beam me up?”
Ekkor szeretném, ha egy spotlámpa rám világítana, mint…
Egy repülő csészealj.
Igen, egy durva UFO-s lámpa.
- Aztán… - Nem tudom.
Igen!
Igen.
Teljesen új sorrendbe kerültek a fejezetek.
Gyakorlatilag újra kellett tanulnom mindent.
Őrültségnek tűnhet, hogy darabokra szedtük a műsort,
és más sorrendben raktuk össze.
Igen, de inkább legyen ez,
hogy egy kicsit összezavarodom,
- mint hogy robot üzemmódban nyomjam. - Igen.
Mert az ázsiai show-t álmomban is meg tudnám csinálni.
Először féltünk a változástól,
- de aztán úgy voltunk: „Menni fog.” - És itt vagyunk.
Mert egész életünkben vállaltuk a kihívásokat.
Úristen! Nagyon rizikós volt. Rosszul is elsülhetett volna.
Olyan érzetet is kelthetett volna,
hogy valamit csak be akartunk préselni,
vagy az új show lehet, hogy nem tetszett volna a nézőknek.
Ha valaki azt írta volna a neten,
hogy: „Hiányzik a régi show!”
Fogtam volna a fejem, hogy mennyi melót beletettünk.
Ma láthatjuk, ahogy 45 000 néző
olyasmit él át, ami korábban még nem létezett.
Most adjuk elő először az új műsorunkat,
Párizsban, az új színpadon.
A közönségnek fogalma sincs arról, hogy betettünk egy új részt,
átrendeztük a fejezeteket, szóval nagyon izgatott vagyok.
Imádom a jófajta titkokat.
Amikor előadtuk az új műsort Párizsban,
az nagyon felemelő érzés volt, mert…
az egész titkolózás,
a szünetben összerakott műsor teljesen betalált,
és a rajongók odáig voltak érte.
Egy fantasztikus, dinamikus kiegészítése volt a műsornak.
Az utolsó, londoni előadásra készülve
lehetőségem nyílt
tovább fokozni ezt az élményt, még az elmondottakon túl is.
Taylor azt akarta, hogy az utolsó londoni előadás minden eddiginél ütősebb legyen.
Azt mondta: „Mindenkinek el kell ájulnia. Tökéletesnek kell lennie.”
Florence Welchcsel akarta énekelni a Floridát.
A Florence + The Machine-ből.
Az, hogy Florence-szel adom elő a Floridát, mindig is nagy álmom volt,
azóta, hogy ketten megírtuk azt a dalt,
és kiderült, hogy pont ráér, és Londonban van.
Már nem izgultunk,
mert megvolt a rutin,
erre kiderül, hogy jön Florence elénekelni a Floridát.
A koreográfia, a zene, az automatizáció,
ami a színpadi mozgó díszlet: mindent kezdhettünk elölről.
Tudom, hogy amikor azt mondom,
szeretném Florence-szel előadni a dalt,
és teljes újratervezést kérek,
akkor ahhoz nagyon komoly kreatív brainstorming kell,
de megoldható,
mert a táncosok,
a koreográfusok, a látványtervezők,
a stáb, a teljes zenekar,
mindenki a legjobb az egész zeneiparban.
HAT NAPPAL A „FLORIDA” ELŐADÁSA ELŐTT
Ez elég vicces.
El kell próbálnunk a dalt.
Azt csináljuk, amit általában szoktunk egy kényelmes stúdióban,
és próbáljuk titokban tartani, hogy ne rontsuk el a meglepetést.
Ez egy stadion, tető nélkül, és kint vannak a rajongók,
szóval kikapcsoltuk a hangosítást,
és halkan csináltuk.
Hatalmas pluszmunka volt
titokban tartani a meglepetést.
De komolyan.
Fárasztó pusztán belegondolni,
de tudtuk, hogy megérte, amikor láttuk az eredményt.
A hangpróbán beállítjuk a hangokat.
A táncosok keresnek egy helyet, ahol gyakorolhatják a koreográfiát,
úgy, hogy ne derüljön ki semmi.
MANDY MOORE KOREOGRÁFUS
Azon kaptam magam, hogy egy hotelben vagyok,
egy bálteremben, Amandával este fél tízkor.
Itt talán…
- Igen, itt lejön. - Igen.
Florence elindul…
- átlós irányba. - Igen.
A koreográfiát illetően megkértem egy barátomat, Emma Stone-t,
akinek sok táncos jelenete volt a filmjeiben,
hogy kivel dolgozott, kit ajánlana.
Azt mondta, hogy egyvalakit mindenképpen hívjak meg, Mandy Moore-t.
Soha nem gondoltam volna,
hogy valaha egy mondatban említenek majd Taylor Swifttel.
Mindig is nagy rajongója voltam,
de a film és a tévé világából érkeztem.
Nem dolgoztam még énekesekkel.
Most már értem, miért engem hívtak,
mert Taylor valami újat szeretett volna,
és szereti a történetmesélést. A dalai igazából minifilmek,
szóval amikor meghallgatom őket,
dalszöveg és dallam, ami kavarog a fejemben,
aztán kezd összeállni egy kép.
- Igen. - Van benne olyasmi,
- hogy „basszus”, ez… - Igen.
Aztán hirtelen előjön.
Aztán…
Igen, és akkor…
Hét. Gyönyörű.
Csodálatos, Amanda. Egy, kettő, három…
Amanda Balen. Amikor először láttam dolgozni…
Kezdhetjük!
Ő volt a turné koreográfusa. Nem táncos volt.
Az volt a feladata, hogy megmutassa, mit fogok csinálni a táncosokkal.
- Annyi inspirációt merítettem… - Egy, két, há'…
…abból, amit előadóként láttam tőle.
Azt mondtam: „Igazi popsztár vagy, Amanda.”
Ez volt az álmom. Tényleg.
Az, hogy élő show-kat és turnékat csináljak,
jobban érdekelt, mint a Broadway, vagy bármi más. Mindig is ez vonzott.
Nem is szoktam ezeket nézegetni. Csak mindent beleszórok.
Kisebb munkákkal kezdtem,
aztán kaptam egy beugrós munkát Janet Jackson turnéjára,
ami… Mindig is táncolni akartam neki.
Aztán turnéztam Celine Dionnal.
Kikkel dolgoztam még?
Lady Gagával, több mint öt évig.
Zsinórban öt évig turnéztunk. Dolgoztam a Glee-sorozaton,
ami egy hosszú karriert befutott táncos tévéműsor volt.
Csodálatos munka volt.
Játszottam filmekben, mint a Kaliforniai álom.
Felléptem nagyjából minden nagyobb díjátadón különböző énekesekkel,
és sok turnén vettem részt.
Bármennyire is szeretnéd, hogy örökké tartson,
a tánc nem egy ilyen karrier.
A tested nem bírja a végtelenségig ezt a terhelést.
Ha olyan erősre tudjuk fejleszteni, hogy kibírja a vad mozdulatokat,
azzal stabilizálhatjuk a gerincet, és segíthet…
Két labrumszakadásom volt a csípőhajlító izmomnál,
kezdte megadni magát a testem.
Szóval úgy döntöttem, és persze nem volt könnyű döntés,
hogy finoman elkezdek távolodni
a profi táncosi karriertől,
- és inkább a háttérben fogok dolgozni. - Aztán elindulok.
- A kezemmel a nyakamon, erre. - Oké.
Emlékszem, megkérdeztem Mandyt, hogy Amanda táncolna-e velünk,
és azt válaszolta: „Már visszavonult.
Egy ideje szögre akasztotta a tánccipőjét.”
Egy nap odajött hozzám Mandy, és azt mondta:
„A csapat azt kérdezi, hogy szeretnéd-e csinálni a show-t.”
A turnéra való felkérésre az első reakcióm egy nevetés volt.
Mondtam: „Dehogy. Azt sem tudom, hogy menne-e.”
Az, ha a kulisszák mögött táncolsz, vagy a színpadon,
az két nagyon különböző dolog.
Kételkedtem magamban. Aggódtam,
hogy nem vagyok már olyan jó, mint régen, táncos koromban.
De aztán, noha rengeteg félelem volt bennem,
tudtam, hogy ez egy remek lehetőség.
Egy újabb esély… Kirázott a hideg.
Egy újabb esély, amit a legtöbben nem kapnak meg.
Ezt gyors nyolcasokra számoljuk.
Szóval egy, két, hár', négy, öt, hat, hét, nyolc.
Egy, két, hár', négy, öt, hat, hét, nyolc.
Elhangzik a kulcsszó, és öt, kettő, három, négy.
Ötre hangzik el a „weed” szó.
És csináltok egy amolyan leeresztést.
Igen, ez az.
Aztán felemelkedtek.
Az ötödik nyolcas ötösére.
Egy, két, hár', négy, öt, hat, hét, nyolc.
- Oké? Hogy nagyjából értsétek. - Jó.
És akkor… Nézzétek!
Igen!
Ez az!
Szia, Dewey!
Amandával tegnap elmentünk egy üres bálterembe,
és táncoltunk, mint valami idióták.
Látnotok kellett volna minket. Gondolhatjátok, milyen volt.
- Oké. - Pillanat.
A koreográfia nagyon furcsa dolog,
mert egy hete még nem is létezett.
Szóval, igen, így. Már csináltátok?
Csak nagyjából.
Nagyon király!
Nem értettem, hogy honnan tudják.
És ekkor a táncosok Taylor kiegészítőivé válnak,
a színpad és az egész élmény kiegészítőivé.
Szóval ez roppant fontos dolog, és én komolyan is veszem.
Mindig nagyon izgulok,
amikor először mutatok meg Taylornak valamit, mert…
Végső soron csak azt akarom, hogy elégedett legyen,
mert nagyon tisztelem őt. Imádom.
2023 ERAS TOUR-PRÓBÁK
Szinte rettegtem, amikor először mutattam meg neki valamit.
Együtt majd összerakjuk.
De szerencsére már a legelejétől fogva
fantasztikus a kettőnk közti kommunikáció.
Egy kis misztikus, boszorkányos mozgás. Együtt kitaláljuk.
Szerintem ehhez a részhez vissza kellene mennem a fő színpadra.
Oké.
Taylor mond ötleteket, színeket, gondolatokat,
és azt hiszem, hogy értem, mit szeretne vizuálisan.
Szeretném bekötni a Rites of Springet, a Florence Machine-t.
Imádom.
- Elragadja a testünket. - Igen, teljesen.
- Nyújtózunk, aztán… - Igen, remek.
Tudod, mint…
Mint egy lány az elmegyógyintézetben, vagy erdei nimfa.
- Imádom. - Aha.
Hogy izgultam-e?
Mindig izgulok, izzadok.
Azt mondtam: „Úristen, biztos jó irányba tereltem? Vagy tévedtem?”
Helló!
- Hogy vagy? - Nagyon jól. És te?
- Jól. - Izgatott vagyok.
- Megnézel egyet? - Hát persze.
- Florence-t. - Betegyem a fülest?
- Kihangosítás van. - Oké.
Oké, készen álltok?
- Igen. - Igen.
Oké, 4306.
Egy, két, hár'.
Maradjon készenlétben a 4306, és egy bal oldalt!
Egyes pozíció.
- Ez nagyon jó. - Indul.
Csökken a BPM.
Indul.
Emelkedik a BPM.
Indul.
Úristen!
És bármi is van itt, Taylor…
Úgy érzem, itt lehet játszani.
És igen.
Hullámszerűre csináltuk meg.
- Elég király, nem? - Nagyon király.
Kár, hogy nélkülünk történik ez.
Csinálhatjuk korábban is.
Csak nem tudtuk, hogy…
Oltári ez az egész, de senki nem azt fogja nézni.
Nem, mert téged néznek.
Szinte már azt szeretném, hogy Florence-szel mi álljunk ott.
- Az elképesztő lenne. - Tudod?
Ő is vállalná. Csak félek, hogy ha itt leszünk Florence-szel,
- az emberek nem néznek oda. - Senkit nem érdekelne.
És ez nyomaszt egy kicsit. Szerintem Florence biztos…
Benne lenne. Igen.
Hogy felálljunk arra, és csináljunk valami menőt.
Igen, ott.
Igen.
Oltári lenne, ha megtámogatnánk…
Aztán feljön.
- Igen. - Ugye?
Aztán pont ugyanakkor emelkedne
És király lenne, mindenki látná
- Jó, oké. - Remek.
Csináljuk újra,
és most beszélgettem Taylorral,
így most már megvan hozzá minden.
Csak picit át kell gyúrni. Oké? Szép munka!
- Köszönjük! - Szép munka! Jók vagytok!
Amikor egy turnéra castingolnak,
a koreográfusok már gyakran előre elképzelik,
hogy milyen testalkatot keresnek, milyen külső megjelenést,
hogy csak nőket, vagy csak férfiakat keresnek.
Az embereknek nem nagyon tetszik,
ha valami túlzottan egységes.
Én nem szeretném, hogy ez legyen a turnémon.
Úgy gondolom, ha rajongóként ránézel a színpadra,
és olyan embereket látsz, akik téged reprezentálnak, a barátaidat,
azokat, akiket látsz a világban,
szerintem az sokkal érzelmesebb, erőteljesebb és összekovácsolóbb hatású.
Szeretném, ha a rajongóknak az jutna eszükbe:
„Látom önmagamat abban az emberben.”
Az olyan terek, mint amilyet Taylor hoz létre…
KAMERON SAUNDERS TÁNCOS
…minden egyes koncertjén,
abból több kellene a világban.
Még a szórakoztató érték mellett is
nagyon fontos, hogy lássanak, halljanak és megértsenek minket.
Táncos karrierem során rengeteg tanárom volt,
akik nem voltak mind kedvesek, de hasonló testalkatúak voltak,
és azt mondták, ha táncos akarok lenni, le kell fogynom.
Emlékszem egy meghallgatásra,
ahol a társulat rendezője azt mondta:
„Oké, de mit fogunk kezdeni a testeddel?”
Az életben egyes emberek próbálnak lehúzni téged.
Azt akarják, hogy mást csinálj,
ne azt, amit imádsz csinálni.
És vannak olyanok is, akik támogatnak,
számomra az anyukám és az öcsém ilyen.
Fontos tudni,
hogy én olyan családból származom, ahol túlárad a szeretet.
Az anyukám rengeteg áldozatot hozott azért,
hogy én és az öcsém megtapasztalhassunk dolgokat.
Az öcsém a sportba szerelmesedett bele.
Én meg a táncba, és egyre jobban fejlődtünk e téren,
egymás mellett. Általános iskola, gimi, főiskola,
és nagyon…
boldoggá tett az, hogy láthattam kiteljesedni valamiben, amit imád.
Most már az NFL-ben játszik,
és háromszor láthattam őt Super Bowlon pályára lépni.
Amikor lediplomáztam,
azt hittem, hogy egész életemben táncot fogok tanítani.
Aztán váratlanul kaptam egy e-mailt, amiben az állt,
hogy lesz egy zárt meghallgatás. Nem közölhetik, hogy ki az előadó,
de Mandy Moore lesz a koreográfus.
Akkor teljesen padlón voltam anyagilag.
Felhívtam az öcsémet. Azt mondtam:
„Nem tudom, hogy mi ez,
de valami azt súgja, hogy ott kell lennem abban a teremben.”
Ő erre: „Oké. Megoldjuk.”
Vett nekem repjegyet.
KAM MEGHALLGATÁSA
Amikor bejött a meghallgatásra, azt mondtam: „Magával ragadó.”
Kiváló táncos. Nagyon melengető a mosolya.
Nagyon képzett.
És megtestesítette azt,
amiről azt gondoltam, hogy szükségünk van.
Kam olyan srác, aki felvidítja
nemcsak a stábot, hanem az egész turné hangulatát feldobja.
Teljesen önmagát adja.
Nem beleolvadó táncosokat akarok.
Nem baj, ha elvonják a fókuszt, vonják el nyugodtan.
Szeretném, ha azt éreznéd,
hogy az egész stáb külön sztárokból áll.
Most már…
tudva, hogy ez a tér létezik számomra,
képes voltam kihozni magamból a maximumot,
mindent, amit ez a test adhat,
ez olyan érzés, mint a saját Super Bowlom.
Ki sem mozdultam a szobából. Szóval igen.
A macskával a fejemen ébredtem.
Szerzek egy kölcsönfurgont.
Jó reggelt!
Helló!
Ahogy a turné egy-egy szakasza lezárul,
Taylor jutalmat ad minden táncosnak, zenésznek, stábtagnak.
A jutalomnap nagyon fontos, mert precedenst teremt
a turnén, amit fontosnak érzek,
mert ők is velünk utaznak, és ha a turné többet hoz,
akkor ők itt nagyobb jutalmat kapnak.
Nagyon keményen dolgoznak,
ők a legjobbak a szakmájukban.
Szóval a stáb minden egyes tagja kap egy kézzel írt üzenetet.
Beletelik pár hétbe,
de jó móka megírni ezeket. Érdekes belegondolni,
hogy a turné szünetében visszatérnek
a normál életükhöz, találkoznak a gyerekeikkel,
akiket már hónapok óta nem láttak,
és szeretném, hogy megérje nekik ez az áldozat,
szóval kicsit olyan, mint a karácsony, amikor köszönetet mondhatsz.
Jutalomnap! Imádom a jutalomnapot!
- Oké. - Hűha!
- Mindegyik külön zacskóban van. - Szívem!
Arra gondoltam, kipakolhatnánk őket.
Hadd nézzem! Viaszpecsét?
Mindegyik levelet lepecsételted viasszal?
- Igen. És… - Ugye csak viccelsz?
Majdnem kijöttek a tűzoltók.
Ezt nézd, Taylor!
Hat hangmérnök csináltatott ilyen tetkót.
Az áll rajta: „Cruel Summer, 152 előadás”.
Uramisten!
- Nem tudom… - Ez durva!
A Reputationben
- kígyója volt mindenkinek. - Miért a Kaszás?
Fogalmam sincs.
Valami ijesztőt akartak. Nem működött volna…
Ez passzol a…
Ha egy pillangót és egy cicát ábrázol.
Talán azt jelentheti, hogy majdnem belehaltak a 152 koncertbe,
de valahogy túlélték.
- Úristen, tényleg! - Pontosan ezt jelenti.
- Ez a rideg valóság. Jesszus! - Igen.
- Megyek utánatok. - Ezeket kiszanálom.
- Mint valami helyszínelés. - Megvan a számos is?
Ez tök jó.
- Hét, hét, öt, hat, hét, nyolc. - Egy, kettő, három, négy.
- Jól van. - Megjöttünk.
Mindenkinek ugyanaz az üzenet áll a kártyáján.
Szóval nyissátok ki őket!
De mielőtt megnéznétek,
szeretném elmondani, hogy a turné ezen szakasza
nehezebb volt, mint bármi, amit eddig egy turnén csinálnom kellett.
És ti mindezt hatalmas lelkesedéssel,
kíváncsisággal és kitartással csináltátok végig.
Az a lelkesedés, amit mutattatok, hogy mennyit adtatok a közönségnek,
az minden este megérintett engem.
Nagyon sikeres a turnénk, hála a kitartó munkátoknak.
- Szóval olvassátok el… - Oké.
Az üzenetet.
„Taylor Swift.”
Oké.
„Kedves Kam, ahogy terveztük, bejártuk a világot.
Elámítottuk a közönséget, de ritkán láttuk a családot.
A hálám nem a bankból jött. De itt van…
…dollár, hogy azt mondjam: Kösz. Szeretettel Taylortól.”
TAYLOR SWIFT ŐRÜLETES 197 MILLIÓ DOLLÁROS JUTALMAT ADOTT A TURNÉ STÁBJÁNAK
Nagyon. Nagyon szeretlek titeket!
Nagyon szeretünk! Ez őrület!
Apa mutatta meg a csekket a kamionsofőröknek,
és Taylor kézzel írt leveleit is átadta. Elképesztő.
Ismerek kamionsofőröket, és megkérdeztem,
hogy szoktak-e ilyen jutalmakat kapni. Nem, ez példátlan.
TAYLOR SWIFT ELKÉPESZTŐ JUTALOMMAL LEPTE MEG A TURNÉ STÁBJÁT
Mi az, Max?
PRODUKCIÓS ASSZISZTENS
Elérzékenyült.
Kell egy ölelés?
- Jól vagy, fiam? - Mindjárt elájulok.
Gyertek!
Annyira szeretlek titeket!
Az első egy kellemes séta,
az elején lassan menj, és a saroknál fordulj be!
Jó.
Mindenki azt csinálja, amiben jó.
Sokáig tartott, mire a koreográfia terén eljutottam egy elfogadható szintre.
Mandy tudja, hogyan lehet jól
megtanítani engem a koreográfiára a dalszövegből kiindulva.
Mit csinálunk ezekkel az érintős bigyókkal?
Csak rájuk lépünk.
És itt kezded az éneklést.
Jó. Ez az. Igen!
Nem nyolcasokra számolok.
Az alapján dolgozom, hogy a dalszöveg melyik szótagjához kell
illeszteni a mozgást.
És más módszert nem is tudtam elsajátítani.
Nem tudom, hogy úgy kéne-e…
Énekeld
És utána dobod nekik, vagy énekled…
- Igen. Erre gondoltam. - Aha.
Bocsi!
Kimenni, és megtanulni a koreográfiát fél óra alatt,
emlékezni, hogy hova kell állni, hogyan kell mozdulni,
hogy melyik táncos jön oda, és áll mellém az adott pillanatban,
mindezt 90 000 ember előtt,
na, nekem az agyam felrobbanna.
Ez hatalmas kihívás.
Arról nem beszélve, hogy nem csak ezt kell csinálnia,
hiszen énekel, és eközben kell a mozgására is figyelnie.
Ez olyan, mint a zsonglőrködés, három és fél órán keresztül.
A koreográfia megtanulása
nem arról szól, hogy lépünk egyet csak azért, hogy lépjünk.
Az egész vizuális hatású, és számomra fontos a történet szempontjából.
És amúgy érdekes is olyan helyzetben lenni,
hogy ez egy profikból álló csapat.
És van ebben valami, ami engem is a maximumon hajt,
és fenntartja a koncentrációmat.
Ez az egyik eleme annak,
hogy ez a nyomás igazából kiváltság, mert…
Ők nem szúrják el, szóval nehogy én legyek az!
Oké, nagyon tetszik.
- Oké. - Jó, ha én most…
Igen, mert holnap hozzuk be Florence-t,
- szóval úgyis itt lesztek. - Remek.
Örülünk neki, ha…
- Imádom. - Köszi, Taylor.
Szerintem különleges lesz.
Nagyon szép munka volt, srácok!
Köszi a dalt!
- Tudjátok… - Igen!
Királyak vagytok. Csak ez a dolgom.
Várom már, hogy újra láthassam a műsort.
- Aha. - Megkérdezte a sofőr:
„Most látja először a műsort?”
- Mondtam, hogy: „Nem.” - Nem.
- Aha. - Szóval…
KAM ÉDESANYJA
Tudod, már jobb a térdem.
És nem szeretnék kerekesszékben lenni.
Nem tudom teljesen elhagyni.
- De… - Hogy odajuss.
- Igen. De táncolni akarok. - Mondd meg!
Megmondom nekik. Mert képmutatónak tűnnék,
ha a kerekesszékes részlegben nekiállok ropni a zenére.
Odajönnek majd,
- és elveszik a kerekesszéket. - Mit csinálnál?
- Ropnám. - Ez lenne a mozdulat?
Valami ilyesmi.
- És mikor… - Néha egy kis vállringatás.
Néha körzés.
És ez mikor…
- Mikor csinálod? - Sok táncmozdulatom van.
És sokszor a ti koreográfiátokat is csinálom, mint…
Így van.
Valami…
Igen. Ezt is csinálom.
- A Shake it Offra? - Igen.
Ezt is csinálom.
Igen. Ez az én dalom!
Ezt imádom!
Fantasztikus ez az egész.
Számomra.
Semmi baj.
Láttam, hogy mennyi áldozatot hoztál.
Semmi baj.
Rengeteget,
azért, hogy azt csinálhassuk, amit szeretünk.
Hogy követhessük az álmainkat,
- minden erőnkkel… - Igen.
És…
nagyon hálás vagyok, hogy itt vagy, és láthatod ezt.
Igen.
Mert Khalennel azt csinálhatjuk, amit szeretünk csinálni,
ilyen magas szinten…
Ez annak az eredménye, ahogy szerettél minket.
Még most is.
Ezért…
hálás vagyok, hogy láthatod,
mennyire beérett a munkád gyümölcse.
És azt akarom, hogy mindig
itt legyél ezen a helyen velem,
és együtt ünnepelhessünk.
Mert amilyen keményen dolgoztam,
annyira tisztában is vagyok vele,
hogy te mennyire keményen küzdöttél azért, hogy ezt megtehessük.
Ezért is tettem meg mindent,
- hogy gondoskodjak rólad. - Igen. Tudom.
- Szeretlek, kisfiam. - Szeretlek.
- Igen. - Nagyon jó műsor lesz.
- Tudom. - Nagyon fogod élvezni.
Táncolni fogok. Tudom.
Szia!
Hát itt vagy! Megjöttél!
- Szia! - Mandy vagyok.
- Ő Florence. - Úristen!
- Micsoda megtiszteltetés! - Örvendek!
Láttam pár napja a műsorotokat, és elképesztő volt!
Srácok, ő itt Flo,
- ők a táncosok. - Nagyon örvendek!
Ez szuper jó lesz!
- De nagy színpad! - Őrület, mi?
- Hatalmas. - Igen, az.
És igen nagy területet kell itt kitölteni.
Szóval megjelensz,
és olyan koreográfia lesz,
amitől teljesen elalélnak.
Jön az, hogy „Florida”,
és ők hirtelen…
Felléptem már nagy színpadokon, de ez…
Azt hittem, csak futkározok majd a színpadon,
mert a saját műsoraimban úgy szoktam.
Színpadra lépek, és futkározok mindenfelé.
Azzal a hátsó lifttel jössz fel, de majd látni fogod.
Még sosem lifteztem színpadra.
- Még nem? Pedig muris! - Popsztárlift!
Nagyon jól fogod magad érezni!
Amikor odaértem,
azt mondta: „Íme a koreográfia.”
Én meg: „Teljesen összezavartál. Én nem csinálok ilyet.
Biztos, hogy el fogom cseszni!”
- Mehet? Egy, kettő, három, és szétválunk. - Egy, kettő.
Jó. Nagyon jó.
Remek. Ez az!
Szóval ő itt Karen.
Szia, Karen!
Mögötted Nat, Tamiya és Raph.
Szóval minden rendben lesz.
Ez elkezd emelkedni annál, hogy: „So I did my best”, oké?
- Jó, remek. - Ő idefekszik.
Szóval idefekszik, ha részedről rendben.
- Igen. - Idehajtja a fejét.
Jó lenne, ha rátennéd a kezed.
A „So I did my best to lay to rest, all of the bodies
that have ever been on my body” résznél.
Igen, érthető.
Jó.
Gyönyörű.
Emeld a kezed! Csodálatos. Nem, bocsánat. Akkor…
„Is that a bad thing to say in a song?”
Bocsánat, szóval „Sink into the swamp”, még mindig lent.
- Igen. - Jó. Oké.
Lesüppedünk a mocsárba.
Ének és fel.
- Értem. - Oké. Remek.
Most te kezded.
Csodálatos.
Középre. És újra.
Ezt nevezem!
Mindkettőnk erős személyiség, de finom lelkű,
és szerintem ezért jövünk ki olyan jól.
Ez egy hatalmas vállalás,
de amikor együtt vagyunk,
akkor folyton csak bohóckodunk.
Amikor néztem a show-t,
a legelragadóbb a közönség volt.
Áradt belőle a szeretet és a pozitív energia.
- Igen. - Úgy voltam, hogy…
Minden szektorban
táncoltak a lányok, szép ruhákban.
- Azt mondtam: „Ez szenzációs.” - Igen, mindenki átszellemült.
És ebben a nőiességben…
- Nincs benne semmi szégyen. - Igen. Gyönyörű volt.
Igen.
Natalie és Odee itt áll.
Visszamész a hátsó két lányhoz,
és itt lesz egy lábnyom, itt ni.
Menj középre!
Fordulj vissza!
És itt levisznek.
Dewey pedig ott lesz, és kikísér téged.
Igen! Úristen, ez annyira jó lesz!
Szabad? Igen, örömmel.
Taylor, újra megcsináljuk, egészen a lifttől?
Nem, ennyi elég lesz.
El tudod képzelni?
„Florence, sok sikert! Remek lesz.”
- Biztos ügyes leszel. - Igen.
Kipróbálod a liftet?
Jól van.
Ez az, Florence!
Oké. Mehet a lift?
Igen! Az első liftezésem.
Jó úgy, hogy átbeszéljük,
- és azt mondom: „Menj jobbra”? - Aha.
- Oké, remek. Szuper. - Mi?
De nem ám!
VELED VAGYOK 2009. MÁJUS 6-7. ÓTA
London,
Wembley-stadion,
a barátnőm, Florence meglepett titeket.
Örültök neki?
Az az érzés, amikor felmentem a lifttel, olyan volt,
mint egy landolás a Marson.
Mert még sosem láttam kivilágítva a színpadot, a közönséggel.
Fantasztikus élmény volt.
Kívülről már láttam ezt a kulturális forradalmat,
de most hirtelen ott voltam benne.
Őrületes volt, de egyben élvezetes is,
és nagyon ijesztő.
Taylor a barátnőm,
és tudom, hogy nagyon kuckós ember,
de amikor megláttam a színpadon, azt mondtam: „Úristen!
Ez Taylor Swift, baszki!”
Wembley-stadion,
hatalmas üdvrivalgást kérek ennek a nemzeti kincsnek,
a páratlan Florence + The Machine-nek!
Régebben, amikor a koncertek után
láttam a távozó embereket, arra gondoltam:
„Remélem, megkapták azt, amiért jöttek.
Remélem, azt kapták a pénzükért, amit reméltek.”
Szeretünk, Taylor!
Büszkeséggel és elégedettséggel tölt el az,
hogy a The Eras Tour után sosem aggódtam ezen.
Taylor!
Mert itt varázslat van a levegőben.
Minden csillám-és glitterrészecske,
minden konfettidarab, minden barátságkarkötő-gyöngy
varázslattal tölti meg a turnét.
A feliratot fordította: Petőcz István