Downloaded from YTS.LT
Official YIFY movies site: YTS.LT
Kad god ste spremni.
Dakle...
zamislite da je u školi hitno stanje.
"Šelter šaters" je prekrivka za prozor kod protokola zaključavanja.
"Svift šild" je sklopivi balistički štit spreman za patrolu.
Danas predstavljamo "Go1 Unitri" robota.
To je četvoronožni robot dizajniran prema anatomiji psa.
Uređaj je lak za primenu u slučaju incidenta sa brojnim žrtvama.
Kada se rasklopi, pruža ukupnu pokrivenost od oko metar sa metar i po.
I kao što vidite, ima veoma mali prečnik za ruku.
Dete u osnovnoj školi može da ga podigne
i pokriveno istrči sa ostatkom učenika.
Kada se okrene, postaje trenutni zaklon i bukvalno hvata metak.
To je sve što je potrebno, da se okrene.
Ko bi pomislio da ćemo imati oružanog napadača u prodavnici?
Vidite li oružje?
Ko bi pomislio da ćemo imati oružanog napadača u pozorištu?
Da, vidim oružje.
Ako ste želeli da dodate eksploziju ili dimnu zavesu,
a takođe i da trči direktno ka napadaču i odvrati pažnju.
Naši sistemi su ugrađeni u školama, koledžima i univerzitetima, aerodromima,
pomorskim lukama.
Zbog porasta oružanih napada u školama,
velika je potražnja za našim proizvodom.
SAOSEĆANJE I MOLITVE
Ili kako da preživite naoružanog napadača u Americi
U kampusu je u toku napad.
Zaključajte se i spremite se na izbegavanje ili odbranu.
Aktiviran je sistem za odgovor u slučaju nužde.
Pozvan je centar za hitne intervencije.
Policija stiže.
Zaključajte se i spremite se na izbegavanje ili odbranu.
U kampusu je u toku napad.
Zaključajte se i spremite se na izbegavanje ili odbranu.
Aktiviran je sistem za odgovor u slučaju nužde.
Pozvan je centar za hitne intervencije.
Policija stiže.
Zaključajte se i spremite se na izbegavanje ili odbranu.
U kampusu je u toku napad.
Zaključajte se...
Ovakve vežbe zaključavanja radimo otkako se sećam.
...je aktiviran.
Ponekad, ako je vežba, previše se uplašim.
I onda... Mislim: "O, Bože."
I ne uradim ono što treba da uradim,
da budem tiha, jer sam preplavljena osećanjima.
Da, strašno je. Mislim da je stvarno strašno.
Znam da kažu da treba da vežbate kao što igrate, u sportu,
i mislim da je to slično tome što se dešava prilikom zaključavanja.
Iskreno, najbolja ideja koju imam je da stanem pored vrata.
Ja sam krupan momak,
pa bih stajao pored vrata i pokušao
da nadjačam napadača sa nekolicinom drugara.
Moja flaša za vodu, ako je imam,
nešto što mogu da bacim da im odvratim pažnju.
Ako je nemam, mogu da zgrabim nešto veliko iz ranca, kao što je knjiga ili sveska.
Samo bežite.
Ljudi oko mene često kažu:
"Ako čuješ nešto, ako vidiš nešto, beži."
Prskalice. Gde su?
Gde su?
Šta se dešava?
Nemam pojma šta se dešava.
Šta se dešava?
Ljudi pucaju. Bože, gde?
Ne znam.
Ljudi su legli na teren.
Izvinite, narode, čuli smo oko deset pucnjeva.
Idemo na pauzu.
Da?
Mislite?
Zašto učestvujete u "Idolu"?
U maju 2018. godine, naoružani napadač je ušao u moju školu.
Bio sam u prvom kabinetu za likovno.
A on je pucao u drugom kabinetu.
Osmoro učenika je ubijeno. Dva nastavnika su ubijena.
Šta to radiš, Keti?
Naša zemlja nas je izdala!
LONG AJLEND, NJUJORK
Sećam se da je, u polovini osmog razreda,
bila pucnjava u školi, ne znam u kojoj tačno,
ali sam
provela noć tražeći šta treba da imam spremno
u slučaju da dođe do pucnjave u školi.
Tražila sam na internetu.
Išla na TikTok i gledala...
Istraživala.
Opet, razmišljajući drugačije,
potražlila sam, da li imate pristup plafonu?
Da li paneli mogu da se sklone?
Radije bih da me pogode na primer u zglob ili članak,
umesto da mi metak prođe kroz pluća, srce ili glavu.
Gledam stvari. Gledam tuđa iskustva.
Znam šta da radim.
Da sam sama u kupatilu, znam šta da radim.
Da sam napolju,
znam šta da radim, u učionici znam šta da radim.
Znam šta da radim u svakoj situaciji, i to mi se ne sviđa.
Kao da, kao što ste rekli,
uče nas da razmišljamo kao odrasli.
Postalo je,
iskreno, više kao tornado ili uragan.
Bože.
Bože! Lezite, odmah!
Učenik predškolskog je danas došao
u osnovnu školu "Faison" u Južnom Homvudu,
sa pištoljem u torbi.
Istraga je u toku, nakon što je učenik navodno doneo pištolj u...
...pištolj u kampus. - Nije prvi put ove nedelje.
To mi nikada nije palo na pamet.
- Postalo vam je prirodno. - Prosto je prirodno.
Postalo je kao: "Ako je hitan slučaj,
ako je tornado, uragan..."
Kao da je "Došao naoružani napadač,
i želi da ubije tebe i tvoje prijatelje", ista stvar.
VAŠINGTON DANAS
Nismo bezbedni u školama.
Nismo bezbedni na radnim mestima. Nismo bezbedni u prodavnicama...
Šta radimo?
Želite da vam deca budu bezbedna?
Najbolji korak koji možete da preduzmete je da imate policajce...
Zabraniti oružje za napad u stilu Ramba.
Ograničavanje upotrebe nekih od najpopularnijih oružja.
Šta radimo?
Oružano nasilje je vodeći uzrok smrti naše dece.
U stvari, više ljudi je ubijeno nožem nego vatrenim oružjem.
- Šta radimo? - Trebalo bi da oduzmemo
sve noževe za maslac u Americi.
Brinete se što zabranjuju knjige? Mrtva deca ne mogu da čitaju.
Zaštitite našu decu kao što mi štitimo našeg predsednika.
Zašto ste vi ovde?
Oni su pametniji od nas. Oni su bolji...
Vrh vlade ne radi ništa.
...nešto. Slažem se, ali uradite nešto što funkcioniše.
Širom Amerike, civili se obučavaju da budu prvi koji će odgovoriti.
Obuka spremnosti je sada uobičajena u školama,
na radnim mestima i zajednicama širom zemlje.
Preko 20 miliona odraslih je prošlo kroz obuku protiv naoružanih napadača.
U redu, dame i gospodo, drago mi je što vas ima ovoliko.
Da počnemo. Zovem se Frensis Bruk.
Ja sam instruktor ALS programa obuke.
Počeo sam da radim sa njima 2018. godine,
nakon 32-godišnje karijere u policiji.
Takođe sam radio u prosveti, što znači da sam radio sve,
od učenja dece po čitav dan, a noću išao u racije na dilere droge.
Kris Tejlor, gradonačelnik u penziji iz kancelarije šerifa u Grinvilu,
i radio sam sam tajnom službom poslednjih 6-7 godina svoje karijere.
Kris Moris, ja sam vlasnik Aktivnih strelaca Amerike.
Takođe sam agent granične patrole u San Dijegu.
Ja sam veoma pozitivan, veseo, optimističan lik.
Dok razgovaram, znate,
o temama koje su grozne danas,
pokušaćemo da budemo što je moguće veseliji, važi?
Glavna stvar, njihov cilj je da dođu,
i žele da pobiju što je više ljudi moguće što je brže moguće.
Da li verujete, iskreno,
ako vam dođe naoružani napadač i jurca unaokolo, pokretni strelac,
da je dobra ideja da se sakrijete ispod stola?
To su nas učili poslednjih 25 godina.
Šta ako zaključavanje ne uspe?
Šta ako ste u oblasti škole gde ne možete da se zaključate?
Vi ste prvi koji reagujete.
Vi ste tu pre nas.
- Brzo, brzo! - Dolazi, dolazi.
Učvrstite zglobove. Ne koristite mišiće.
Spremni? Idemo.
Bezbednost. Dobro je.
I mogu da upotrebim težinu svog tela i trenje
između sebe i tepiha da sprečim da se vrata otvore.
Svoju povređenu ruku stavite kroz rupu,
i onda je vratite.
Bože!
Dobro vam ide, veliko krvarenje.
- Boli! - Veliko krvarenje je zaustavljeno.
Ovo je moja prva vežba.
Bili ste sjajni, i sada će biti samo lakše.
Društvo, morate da dođete do trenutka
kada više niste ptić u gnezdu.
Sada ste soko, koji pokušava da pojede ptića.
Trenutno ste još uvek ptići, zar ne?
Razmišljate: "Kako da držim sokola dalje od našeg gnezda?"
Ali, kada dođete na taj parking,
želim da počnete da razmišljate kao soko
jer je naš krajnji cilj
da ljudi zaista učestvuju u svom preživljavanju.
Ima pištolj!
Pustite me unutra!
Pogledaj me!
Prošla sam.
Metodično sam ubijala ljude, do poslednjeg reda, i vikala na njih.
Buka predstavlja pucnjavu. Odlučili su da koriste ovo.
Sada je to za mene okidač čim to čujem.
Pogledaj me!
Mislim da je jedina stvar koja me je zaista šokirala
to koliko je stvaran osećaj kada održavate ove vežbe.
Znate, ovo je gomila plastike.
Ali iskreno, osećaj je moćan
kada trčite niz hodnik, a ljudi beže od vas.
I to je zastrašujuće,
i zaista grozno.
Uh.
Ovo čini da bude stvarno.
Izvinite.
30 država u Americi dozvoljava nastavnicima da nose oružje u školu.
U Juti, nastavnik sa dozvolom može da nosi skriveno oružje
ne obaveštavajući roditelje ili školske administratore.
Zastanite sada.
Želim da zatvorite oči.
Želim da se vratite u vreme
i mesto
koje možete da smatrate
veoma mirnim,
opuštajućim, srećnim.
I tamo želimo da budemo.
Zatvori oči na trenutak.
- Malo duže. - Dobro.
To kažem jer vidim da vam kapci drhte, ovako.
To mi govori da ste sada prilično napeti.
Duboko dišite, udahnite kroz nos, izdahnite kroz usta.
Pogledajte u svoj pištolj. Želim da se koncentrišete na to.
- U redu? - U redu.
Lepo, fino, lagano i polako.
Vežba gađanja bojevom municijom na strelištu Li Kej.
Ali, ovo nisu vojnici ni policajci.
To su nastavnici
i direktori.
Nastavnička Akademija je šestonedeljni program treninga za nastavnike
Pređite malo ovamo, na ovu stranu.
Koliko vas ima iskustva sa pištoljem?
Koliko vas nema nikakvih iskustava?
Da li je ovo prvi put da ćete pucati na nekoga?
Dobro. To je savršeno.
- Sviđa mi se to. - Bravo, Rejčel!
Želim da, bez gledanja u njega,
povučete oroz, u redu?
Ali, sećate li se onog srećnog mesta o kom smo pričali?
Samo lagano, pustite da pištolj opali.
U redu? Nije ništa, zar ne?
- Pa, malo. - Da.
Verovatno više osećate iščekivanje nego bilo šta drugo.
Želela sam da predajem naprednu hemiju još od prve godine srednje,
kada sam krenula na kurs napredne hemije.
Bila sam toliki štreber.
I rekoh: "Ovo je najbolji predmet."
"Želim to da radim"!
...misao, stisnite, srećna misao, stisnite.
Možete da osetite pre nego što povučete.
Mogu.
Želim da lepo, duboko udahnete kroz nos,
a izdahnete kroz usta.
Pustite da ta napetost izađe iz vas.
Bilo kakva nervoza koju imate, pustite je.
Ovde smo samo vi i ja. Nema ničega drugog oko nas.
U rukama je vaše oružje, ovde.
Samo o tome ćemo brinuti. Vi imate kontrolu.
Predajem 25 godina.
Broj nastavnika koji je napustio obrazovanje
u prošle dve godine je ogroman.
Mi koji smo na ovom kursu
još imamo trunčicu želje da radimo u prosveti.
Ne kažem da neće nestati, ali još uvek je ima.
- Kako se zove ovaj kurs? - Nastavnička akademija.
Šta vas je navelo da osnujete Nastavničku akademiju?
Podržavamo sve što škole podučavaju,
što se tiče procedura zaključavanja
i ostalih stvari koje ih teraju da rade.
Mi ih to učimo da rade.
Ali, na kraju krajeva, ako to ne uspe, šta ćete da radite?
I tu prestaju uputstva za nastavnike.
Reći ću vam odmah, kritikuju nas što nudimo ovaj kurs.
Dobijamo kritike
što smo umešali nastavnike na ovom nivou.
Ponavljam, čućete me da to kažem više puta,
ne obučavamo vas da preuzmete naše poslove.
Ne radimo to.
Ovo je alat, a ne nešto strašno što će eksplodirati u vašoj ruci.
Ne želim da posedujem oružje.
Ne želim da ga imam u svojoj kući.
Radićemo na nečemu, da prevaziđete svoju reakciju na...
Ne želim da svakoga radnog dana
započnem mišlju: "Šta ću da obučem,
i gde ću da stavim oružje?"
Takođe, da uklonimo nešto od toga.
- Jesu li mi prsti na pravom mestu? - Da, sasvim.
Ali, znate, razlog što sam se prijavila na ovaj kurs
je što želim da budem bolje pripremljena
da zaštitim svoju decu.
Čućete od nekih ljudi da to nije dobra ideja.
Šta čujete od ljudi?
Žao mi je što "zaključavanje i to je sve" nije dovoljno dobar odgovor.
Kažete im da bi trebalo da pucaju?
Kažemo im da imaju pravo da uzvrate, imaju pravo da biraju.
Ne želim da jurite za nekim kroz školu.
Želim da pratite proceduru, pratite svoje zaključavanje.
Radite ono što bi trebalo.
Ali doći će vreme i mesto, a to je veoma lična stvar.
A to je nešto što morate
da odlučite u sebi, i to nije za svakoga.
Ali kada dođe vreme, ako ikada, a nadam se
da nećete nikada, dođete u ovakvu situaciju, šta ćete da radite?
Hoćete li da legnete i pravite se mrtvi, ili ćete se boriti?
Zaista želim da budem nastavnik u osnovnoj školi.
Zaista volim malu decu, i volim da radim sa njima.
Volim da ih pustim da se izraze i da ih podučavam
da im pomognem da uspeju u životu.
Ali, to će biti frustrirajuće zbog školskih pucnjava.
Moram da im držim gomilu obuka, da ih spremim.
Posebno ako sam nastavnik, a neko od dece bude povređeno,
osećaću se veoma krivom, iako to nije moja krivica.
Osećaću da sam mogla da uradim ovo da ih zaštitim.
I zaista bih se osećala krivom.
Džuli je u osnovnoj školi.
Slikaj.
U redu.
O, da.
Čarli, bolje beži pre nego što dođe red na mene.
Samer je druga godina srednje škole.
Otišla sam kod lekara pre dva dana.
Pitala me je o školi i tim stvarima.
Bukvalno me je pitala da li se osećam bezbedno u školi.
I to je, šta znam,
veoma teško pitanje za mene,
jer želim da kažem "da", ali onda zaista razmislim o tome.
I onda se upitam: "Da li se osećam bezbedno u školi?"
- Iskreno... - Nismo bezbedni.
- Ne. - Nismo bezbedni.
Samo je tužno što je morala uopšte da te to pita.
Rekoh: "Šta? Zašto dozvoljavamo da nam se to dešava?"
Čak i sa Kristoferom Klejem, bilo je...
Već je imao teško detinjstvo, ali ne toliko teško.
- Imao je... - Ko je to?
- Kristofer Klej, domar. - A, dobro.
Ali, toliko sam puta prošla pored njega, prosto ne mogu...
Taj domar je radio ovde nekoliko godina, čini mi se.
Onda je, nedelju dana pre nego što će škola početi, rekao:
"Pucaću u školi prvog dana nastave",
što je dan kada dolaze prvaci.
Predao se policiji.
Kada je policija izvršila pretres njegove kuće,
pronašli su gomilu pušaka i municije
i građevinske planove škole.
Znao sam za pucnjavu u školi pre toga,
ali nisam to shvatio ozbiljno kao što je trebalo, dok...
Čuo sam za domara i rekoh: "E, sranje, sada se dešava i ovde."
Napadač je takođe bio neko ko je radio ovde,
pa to nije bila normalna pretnja koju bi škola pretpostavila,
da će neko spolja pokušati da nam naudi.
Već je to bio neko iznutra, ko je imao ključeve svih prostorija,
ko je znao raspored prostorija i naše vežbe bezbednosti.
Sećam se da sam čitala u novinama o njemu, a pokušavala sam da ne čitam.
I zvao se... Mogu li da kažem njegovo ime?
Osumnjičeni je, 20. jula otišao u policiju Medforda
i rekao da je razmišljao o ubistvu
i planirao da ga izvrši.
Policija je istražila situaciju
i kaže da je sakupila oružje, municiju, taktičku opremu
i kaže da je imao pisani materijal za planirani masakr.
U četvrtak je proglašen krivim za drugostepeni pokušaj ubistva
ali je proglašen neuračunljivim
Moglo je da bude mnogo gore nego što je bilo.
Da je bio napadač, šta bih ja uradila?
U redu, znači, da se predstavim?
- Da, kažite ko ste. - Ja sam Ron Havinar,
direktor bezbednosti za školski okrug Medforda.
Ron je šef obezbeđenja za škole Medforda.
Videli smo širok spektar incidenata u školama.
Mnogo njih je bilo na nižem do srednjem nivou.
Ali, imali smo propust koji je zamalo postao stvarni incident.
Imali smo zaposlenog
koji je planirao veliki masakr učenika i osoblja
i umalo ga i počinio.
Imao je pristup školama. Imao je ključeve od škola.
On je, da ne ulazim u detalje,
preduzimao aktivne korake da izvrši taj gnusni čin.
Sakupljao je oružje.
To je potreslo zajednicu i stvorilo osećaj hitnosti
ljudima koji rade na polju bezbednosti i obezbeđenja
jer to može da se desi i ovde.
Moramo da budemo spremni za to. Znate, samouverenost ubija.
Masovne vežbe žrtava
su rekonstrukcije masovnih pucnjava velikih razmera.
Škole i zajednice izvode ove vežbe
da bi se pripremili za naoružane napadače.
Pripadnici hitnih službi, nastavnici i neki učenici
imaju aktivne uloge u ovim vežbama.
Školski okrug Medforda se udružuje
sa više agencija u Dolini tokom svojih vežbi bezbednosti ove nedelje.
Stotine ljudi učestvuje u masovnoj vežbi oružanog napada
u srednjoj školi u Oukdejlu,
uključujući dobrovoljce koji će biti roditelji
i učenici, kao da je stvarno.
Širom zemlje je bilo stotine pucnjava u školama.
Ove godine više od 20.
Imali smo par bliskih situacija u našem okrugu.
I nije reč o tome da li će, već kada će se dogoditi ovde,
i na kom nivou.
Strelci će preskočiti preko ograde,
i četiri strelca će ući u zgradu, ovde.
Dva strelca će krenuti ovim hodnikom.
Jedan će ući ovde, skrenuti desno,
i odmah početi da ubija u ovoj oblasti.
Procenjujemo naše resurse unutar okruga, grada,
naše hitne službe, naše bolnice.
Drugi će ići uz stepenice.
Preći će u ovaj deo zgrade,
i pucaće na pripadnike hitne službe koji se približavaju zgradi.
Koliko preminulih želite u svakoj od oblasti?
Ako možemo, hajde po pet, po pet u svakoj od oblasti.
Ovo je kulminacija rada i priprema koje su trajale od šest do 12 meseci.
Imate li neka tela?
I doteraćemo ih tog jutra.
U obrazovanje sam prešao posle vojske,
jer sam želeo da nastavim da radim posao koji ima višu svrhu.
Kada obučite sebe da vidite takve stvari,
ne možete da prestanete da ih uočavate.
Dobro jutro svima.
Vidim da su neki nervozni.
Razumljivo. Ja sam Bret Čempion.
Ponosan sam što sam načelnik školske uprave okruga Medford.
Hvala što ste odvojili vreme za ovu vežbu.
Da bismo dobro odradili vežbu, znamo da je potrebno malo probe.
U stvarnosti, kada počnemo da razgovaramo o stvarima kao što su oružani napadači,
osetićemo te emocije.
To je ono što čini ljude nervoznim,
ne samo prisustvo velikim grupama,
već i sama gluma u našim najvećim noćnim morama.
Kakav je osećaj ovakvog masovnog događaja, kako izgleda, zvuči, miriše?
Sve stvari.
A realnost je da će neki od nas biti uplašeni zbog toga,
i treba da odustanu.
Želim da budem prva osoba koja će vam reći
da je u redu ako odustanete.
Prosto odustanite.
Dođite u salu u sedam sati. Biće muzike.
Imaćemo krofne u vrednosti od 500 dolara.
Ja ću pojesti 600 od tih 500.
Ako ne znate svoju ulogu, pogledajte velike znake.
Na njima su vaše pozicije.
Pronađite svoj sto. Mi ćemo otići gore na zgradu.
Ne idite ako imate pitanja.
Lejla, ništa ti se neće desiti.
Biti deo ovoga je jedinstveno životno iskustvo.
Šta je tvoja povreda?
Rana od metka u gornjem delu kičme.
- Koliko strelaca ima? - Četiri.
Ali ne bi trebalo da naiđete na njih.
A ako naiđem?
- Nećete. - Dobro.
Hvala.
Samo treba da zapamtiš da je ovo samo vežba, znaš?
I razlog zbog koga je radimo je da je imamo u glavi
i kako da se ponašamo u takvoj situaciji, znaš?
- Četiri strelca. - Dobro si.
LONG AJLEND, NJUJORK
Jedini način na koji će ova vežba uspeti, neću vas lagati,
je da odigrate svoju ulogu.
Morate da odigrate svoju ulogu.
Ako kažem da treba da sediš i vičeš: "Hoću mamu",
onda ćeš vikati: "Hoću mamu."
Ako sedim tamo i tražim da vičeš: "Neću da umrem, pomozi mi."
"Ne daj da umrem, zašto mi ne pomažeš?"
To ćete reći.
Desiće se 19. avgusta.
Duž onog puta tamo, biće upucano više ljudi.
Trebalo bi oko 50 vas da bude upucano i da leži unaokolo.
Biće mrtve dece, glumiće da su mrtva,
teških stvari za gledanje.
Rane su jedna stvar. Videćete mnogo stvari.
Možda će biti malo potresno. Nekima od vas će se svideti.
Ema misli da je to nešto najbolje, Lejni misli da je sjajno.
Ali, svi su drugačiji, znate?
Ali, zvuci,
a pustiću Kim da vam opiše zvuke, jer, nažalost,
ja sam vremenom postao neosetljiv na njih.
Ali, to je najteži deo vežbe.
Jedna od stvari na koje ne mogu da vas pripremim
je da shvatite nivo vrištanja koji ćete čuti.
A težak deo nisu rane, nije krv,
jer ćete znati da su lažni.
Ali, buka ima tendenciju da kod nekih izazove glavobolju,
ili da počnu da... Znate, ljudi to čuju.
I to je jako važno za vas da znate dok proživljavate.
U redu.
Roditelji, dobrodošli ste da dođete.
Za vas imam mesto gde ćete sedeti i gledati ovo.
Neću vas lagati, neki roditelji su sedeli i plakali, stvarno.
Nemojte previše da poludite.
Svako ko je to radio, super se zabavio.
Šalićete se i pre i posle vežbe.
Ali, za vreme vežbe morate da odigrate svoju ulogu.
Biće to rekonstrukcija pucnjave.
Biće nekih dobrovoljaca koji će imati šminku,
u suštini, rane od metaka.
I bićemo u raznim scenarijima
u kojima će neko da vrišti, neko će da drži nekoga.
Moja sestra je to radila ranije,
kada je imala 16 ili 17 godina.
I rekla je da je bilo...
Za neke ljude je bilo zaista traumatično, na neki način.
To može da se desi. Ovakvi događaji, nažalost,
dešavaju se sada sve vreme, previše često.
I vi ste najvažnija osoba koja će pomoći da se to zaustavi, verovali ili ne.
Da, milsim da bi moglo da bude malo zastrašujuće.
Ludo je da moramo da učimo ovo, u ovom dobu,
samo zato što postoji verovatna šansa da će se desiti.
Vi ste prijatelji sa ljudima na društvenim mrežama. Čitajte.
Ako zvuči kao da su pomalo skrenuli, recite to nekome.
Ovo će biti simulacija stvarnog događaja.
Ali, mislim da će mi više koristit
nego bilo šta drugo.
Iskreno mislim da neće da me promeni.
Mislim, ne želim da to kažem jer je zaista intenzivno.
To je velika stvar, ali...
Iskreno, ja ću samo...
Biće ono što očekujem,
jer, znate, veoma sam spremna za to.
Stalno brinem o tome.
Želim da idem u školu i želim da učim fiziku.
Želim da učim o umetnosti i muzici.
A kada izađem iz škole, ne želim da se brinem.
Hoću da odem u prodavnicu da isprobam šminku
i da se zabavim sa prijateljima.
Želim da se osećam bezbedno svuda
jer sam trenutno zabrinuta sve vreme.
Imam torbicu u rancu koja je prepuna stvari.
Ne diram je, jer je u njoj gomila stvari koja može da mi pomogne
ako se u školi... Da pomognem drugarima iz odeljenja, bilo kome sa kim sam.
Trenutno, u ovom trenutku, ne mogu mnogo da uradim,
osim da se zaštitim i zaštitim ljude koji...
Sa kojima sam kada bi se to desilo.
- To je strašno. - Da.
- Nisam to znao. - Pa, nisam ti rekla.
Ne želim da kažem bilo kome,
jer ne želim da se iko brine. - Da.
Razmišljam, ako se desi,
imam stvari koje mogu da pomognu nekome.
A ako se ne desi,
to je samo još pola kilograma u mom rancu.
To je loše.
Želim da se osećam bezbedno svakog dana kada uđem u školu.
Jer, svakog dana može svašta da se desi.
Njihovo obrazovanje mi je važno,
ali ono što je još važnije je bezbednost.
Sećate li me se?
Prethodno smo pokazali svetu bezbednosne funkcije
našeg ranca otpornog na metke tako što smo pucali na njega.
Ali, ono što ne znate su sve sjajne funkcije
koje nude naši "Pro-šild" rančevi kompanije "Gard Dog Sekjuriti".
2022. godine, Kongres je odobrio više od milijardu USD za bezbednost u školama.
Pojavila se rastuća industrija novih tehnologija, programa obuke
i proizvoda.
Danas, industrija spremnosti na oružane napadače prelazi tri milijarde dolara.
- Kad god ste spremni. - Da, samo razmišljam.
U redu.
Predstavljamo "Revolušn šild",
prenosni sto za prevrtanje osmišljen da bude balistička barijera.
Ovo je "Najtlok" sistem zaključavanja.
Ja sam Džo Tejlor iz kompanije Najtlok, jedan od pronalazača.
Imam brata blizanca.
Razvili smo sisteme ASR uzbune, što je u suštini alarm za paniku.
Detektovana je osoba koja krije vatreno oružje.
Odmah smo izvukli pregled uživo.
Okretni sto, ovaj konkretni sto je pogođen vatrenim oružjem.
Pa nema potrebe da kupujete nove kamere.
Možemo da se priključimo na sve vaše postojeće.
Zaključavanje 1 je najpopularnije.
Radi na svim vratima.
Sirene i stroboskopsko svetlo...
kroz organizaciju se aktiviraju.
Može da se pomeri, ima ručke,
i bukvalno možete da se krećete sa stolom, ako želite.
Odmah nakon što se desio Sendi Huk,
nastavnici i škole su počele da nas zovu.
Kada se desio Sendi Huk i kada smo shvatili da su deca ugrožena,
rekli smo: "Imamo ovu sjajnu tehnologiju."
I sada smo prisutni u 4000 škola širom zemlje.
Stotine hiljada dolara su potrošene u poslednjih nekoliko godina,
a smrtnost samo raste.
Jer, nažalost, ima mnogo kompanija
koje smišljaju aplikacije i različite stvari.
Ali, jesu li zaista dobro promislili?
Sve što treba da uradim je da ga zgrabim sa zida.
To je izuzetno lagan
štit za metke u punoj veličini.
Moja devojčica, na slici, je razlog zbog kog radim to što radim.
Stavićemo bilo kakvu sliku na umetničko delo na zidu,
koje može da postane štit.
Pre četiri godine, kada sam počeo da radim ovo, to nije bila industrija.
A sada vidimo četvorostruko veće poslovanje, koje se povećava mesečno.
Ovaj skejtbord će nadživeti bilo koji drugi na tržištu.
Ali, on je takođe i štit za samoodbranu. Ili za decu...
Svaki put kada bude pucnjave, vidimo...
Porast u poslovanju.
Svaki put kada dođe do tragedije, moja porodica ekonomski profitira.
To nije ono što sam želeo.
Možda ćemo biti kompanija koja vredi 300 miliona dolara, do emitovanja ove emisije.
Zaštitite svoje dete u školi rancem.
To je ono što kompanije širom zemlje tvrde da njihovi proizvodi rade.
Ali, da li zaista štite vaše dete,
ili te kompanije zarađuju na strahu roditelja?
Oči i uši.
U redu, ovo je obično staklo, pištolj kalibra 9mm.
Šta će se desiti ako neko dođe u vašu školu?
Ako posegnete rukom, možete da otključate vrata. To nije dobro.
To je jedan udarac nakon jednog hica pištolja kalibra 9mm.
Ako jedna kompanija dođe i kaže vam:
"Srediću sve vaše probleme i sačuvaću živote",
bolje se okrenite i nikada ne poslujte sa njima.
Oni vas lažu.
Nakon 16 hitaca, udaram rukom.
Pravimo oko 2500 prozora nedeljno u kompaniji "Armord 1",
kojima obezbeđujemo širom Sjedinjenih Država.
Zamislite u školi u Uvaldeu, da su njegovih prvih stotinu hitaca,
umesto unutar učionice, kao što je bio,
preko stotinu hitaca je ispaljeno u prvom minutu,
zamislite da su bili ispaljeni u vrata i u staklo,
a da su ona deca mogla da se sakriju ili pobegnu?
Ovo vam ne prikazujem da biste rekli:
"Hoću da kupite moj film, moje staklo."
Boli me... izvinite, pastore,
kurac da li ćete ga kupiti ili ne.
Briga me. Morate svuda da uvedete pravo obezbeđenje.
Trebaju vam plava svetla, sistemi za zaključavanje, obaveštavanje, SRO.
Treba da ispunite sve moguće načine,
da biste zaista spasili živote i uradili nešto.
Još jedan.
Ne znam, 20? 22?
Da li je neko brojao? 23?
Mislim da niste ovde slučajno.
Mislim da ste ovde sa razlogom.
Nije preko naše vlade ili predsednika.
Nije preko Kongresa, Senata ili vašeg guvernera.
Već preko vas.
Bilo da ste kompanija koja sedi ovde,
ili ste uz političare, ili škole, ili ste SRO,
ima razloga zašto ste u poslu u kom ste,
koje može da promeni mnogo toga.
Možete da pomognete da se završi priča o oružanim napadačima.
NEPROBOJNA SKLONIŠTA U UČIONICAMA
- Zdravo, druže. - Dobro, dobićeš otkaz.
Druže.
Otpustiću te.
Onda te neću izvesti na večeru.
Ovo je trebalo da se završi pre 25 minuta.
- Hoćeš da te izvedem? - Završavam za 12 sekundi.
- Hoćeš da budeš princeza? - Gde idemo?
- Hoću u "Aplbis". - Ne.
- Ja plaćam za tebe. - Mislio sam...
Vidiš li onaj pepeo?
Dođavola, onda je u blizini vatra.
Snimamo sliku za poster.
Mogu li da dobijem poljubac?
Vidimo se kasnije. U stvari, čekaću. Važi?
Pare!
Jedva čekam da ti ispričam za ovo.
Danas je bila vežbu sa žrtvama.
Ima četiri strelca.
- Četiri? - Četiri.
- Kao grupa? - Nije grupa.
Ulaze sa različitih ulaza, mislim.
Mislim da su dvojica gore, a dvojica dole.
Opa.
U stvari, jedan od strelaca u školi
treći,
doći će na sprat baš pored naše učionice.
Da.
A jedan od njih će ubiti policajca,
a jedan od njih umire zbog policajca.
- A onda se drugi ubije. - Zaboga.
To sam i ja rekla. Rekoh: "Šta, bre..."
Četiri je ludnica.
Rekli su da postoji mogućnost da vidim
znaš, leš,
i da će doći do pucnjave.
Čekaj, znači,
ti si gore, u učionici, i neko protrči pored?
Ne znam.
Osećala sam se smoreno,
- ne smoreno, ali nervozno. - Da.
Pripremila si se. Trebalo bi da budeš dobra.
Hoćeš da ti pričam o fudbalu?
Ne baš, jer sam samo to slušala
- proteklih par dana. - Kako?
Baš mi je drago što ovo radimo.
Uvek sam razmišljala o masovnim pucnjavama u Las Vegasu,
o onom starijem tipu na kantri festivalu.
Uvek razmišljam o tome.
Mislim, biću nervozna.
Misliću da je to stvarno.
Ali je lažno, i znam da je lažno.
I znam da je ishod dobar,
znate, da će ishod biti dobar.
Ovi proizvodi su serija samolepljivih rana.
Koriste se u vežbama sa brojnim žrtvama i drugih vežbi oružanih napadača
za simulaciju žrtava sa ranama od vatrenog oružja.
Ovi se odlepe
i nanesu na glumca
da bi simulirali scenario žrtava.
Od Kolumbina postoji realna zabrinutost
o civilnim hitnim službama za pucnjave u školama,
nasilje na radnom mestu
gde shvataju da je bolje da imaju obuku.
Ovo su naše "Rane u kutiji".
Rana od metka na vratu, prostrelna.
Ovo je abdomen sa više rana od metaka.
Ako bismo imali još realističnije povrede,
to bi pomoglo da se prevaziđe psihološka trauma
kada ovo vidite prvi put.
Ova oštećenja penisa i testisa nisu opasna po život.
Ali ova rana jeste, koja ulazi u butinu, gde prolazi femoralna arterija.
Bili smo u bibliotekama. Bili smo u školama.
Bili smo u kampovima, letnjim kampovima.
Jedan od najgorih dana je bio...
Ćerka je došla na jedan od časova,
i bila je jedna od glumaca.
I tada je bio prvi put da je igrala ulogu za nas.
I ispustila je krik od kog se ledi krv u žilama:
"Tata! Tata!"
I to je... Prosto srceparajuće.
Društvo se promenilo, i...
Pravimo nove proizvode, različite proizvode, koji mogu da budu...
Malo je potresno,
jer postoji potreba za pedijatrijskim ranama,
što je nešto sa čim ćemo se baviti u bliskoj budućnosti.
Da li su svi uključili slušalice?
Morala sam da vežbam naše prvo zaključavanje sa predškolskim odeljenjem.
Dobri ste. Svi, uhvatite mehur.
Sjajno. Ostanite da sedite, molim vas.
Dakle...
Počećemo da radimo ovo.
To je da bismo se zaštitili, važi?
- Da bismo svi bili bezbedni. - Dobro.
Imaćemo šifru.
- Znate li šta to znači? - Ne.
Dobro, objasniću vam.
Šifra će biti naša bezbedna reč,
ili fraza, kao rečenica.
Kad god je kažem... Moraš da obratiš pažnju, dušo.
U redu?
Kad god je izgovorim,
biće mesto u učionici na koje ćemo se sakriti, važi?
Nećemo je često koristiti, ali svaki put kada je koristimo,
morate da znate da je to važno, u redu?
Da bismo svi otišli kući bezbedni.
- U redu? - U redu.
Kada počnemo da uvodimo decu u vežbe, čvrsto verujem
da nećemo da koristimo reči kao što je "naoružani napadač".
Kao roditelj deteta od dve i po godine, ne želim da zna za te reči.
Ne želim da ode na njen program i da se vrati popodne
i kaže mi: "Tata, neko sa pištoljem pokušava da me ubije."
Zar ne? Koje su stvari koje znaju mala deca?
Pa sam rekao: "Deco, danas ćemo da se pretvaramo
da je veliki, gladni dinosaurus ispred učionice."
"A ne želimo da dinosaurus uđe ovamo, zar ne?"
"Ne, g. Endi, ne želimo da dinosaurus uđe."
Pa sam rekao: "U redu, deco. Šta mislite da treba da uradimo?"
"Zatvorite vrata!"
"Dobro, zatvorićemo vrata. Da li mislite da treba da ih zaključamo?"
"Da, g. Endi, zaključajte vrata." Rekoh: "Dobro."
Rekoh: "Čoveče, a šta ako dinosaurus nauči kako da otključa vrata?"
"Bože, g. Endi, gurnite policu sa knjigama ispred vrata."
"A da li mislite da dinosaurus može da nas vidi kroz prozor?"
"G. Endi, pokrijte prozore!"
Rekoh: "Dobro, hajde da pokrijemo prozore."
"Mislim da bi trebalo da isključimo svetla
i budemo tihi, da nas dinosaurus ne čuje, zar ne?"
"Da, tako je."
"Taktička 88" je streljana i mesto za obuku u Nebraski.
Dobro.
Nađite izlaz!
Nekako je zabavno. Deci se dopada.
Ali, u suštini se ponašam kao naoružani ubica.
Ovo je vazdušni pištolj. Ispaljuje samo laser koji ne šteti oku.
Izvadim ga da bi stekli ideju
da pucam na njih.
Da bih podigao tenziju, nakon nekoliko tura sa tim,
volim da koristim ovo. To je električni nož.
Definitivno podiže adrenalin, i neće ih stvarno povrediti,
ali izgleda kao da će zaista da ih povredi.
Nađite izlaz!
Sa nožem obično malo brže trče.
Čitave protekle nedelje sam obučavao elitne SWAT timove borbi prsa u prsa.
Možda ću imati posla sa timom za specijalne operacije sledeće nedelje.
To je zabavan aspekt mog posla. Nikada ne znam šta sledi sledećeg dana.
Od specijalnih snaga do mama-trenera, sve radim.
Pronađite izlaz!
Koliko ljudi je osetilo leptiriće u stomaku
ili veoma veliku nervozu kada moraju nešto da urade?
Iskusili ste to pri borbi ili bežanju,
šta se dešava u vašem telu?
To je reakcija na pretnje ili strah, a ta reakcija
šalje hemikalije i hormone u vaše telo
koje nas čini snažnijim i bržim.
Putovao sam svetom kao Zelena beretka i bio u protiv-terorističkim operacijama.
Ono što ljudi ne shvataju, osnovno ljudsko biće,
prosečno, osnovno ljudsko biće na ovoj planeti
je nasilno, sujeverno i divlje.
Ali, ljudi misle: "Ne bi trebalo da budemo nasilni."
Šta vas čini superiornijim od svega ostalog u prirodi?
Dolazi tip sa pištoljem i ulazi u vašu sobu.
Zgrabite ga ovde, povucite bliže ruci, i onda...
Trebalo bi da ga zgrabite ovde i ovde.
I čvrsto da držite i vičete upomoć.
Tražite pomoć. Tražite pomoć.
U redu, ostali, priđite. Uzmite...
- Pomozi mi. - Migel.
Kada nisam siguran, krenem ka strani stvarnosti.
Možete li da spremite svoje dete za stvarnost, ili se plašite da je pokažete?
To je bilo prilično dobro.
Ali, ja malo merim, na osnovu starosti publike.
Ja sam razumno ljudsko biće.
Definitivno morate da pratite malo.
Ali, istovremeno, ako ih previše štitite od nje,
kako će biti spremni da se suoče sa njom?
Nastavi dok ne padne.
Eto. Dobra si.
Dobri ste, momci. Još jedno, zašto...
Povećanje broja masovnih pucnjava,
da li mislite da je povezano sa oružjem?
Apsolutno nije povezano sa brojem oružja u svetu.
Imali smo i veću izloženost vatrenom oružju u prošlosti.
To se uopšte nije promenilo.
Alat, polu-automatska puška koje se ljudi toliko boje
postoji više od 100 godina, za ime sveta.
Apsolutno nije do alata.
Ono što se definitivno promenilo je osoba.
Opet, svodi se na strukturu porodice, kao prvo,
manjak tribalizma, ili nedostatak osećaja vrednosti zajednice
jer su ljudi narcisi,
veruju da su centar svemira,
trebalo bi da dobiju nagradu bez obzira šta rade.
Sve je o njima samima...
Ne mislim da mnogo odraslih
brine o našim mišljenjima.
Svakoga dana prolazimo kroz ovo.
Prolazimo kroz...
Bojimo se da idemo u školu,
jer može neko da puca na nas, ili da izgubimo prijatelja ili nastavnika.
I mnogo ljudi
brine o svojim pravima, valjda, više o tome:
"Ja želim mogućnost da posedujem oružje,
i baš me briga ako vas upucaju u učionici.
Prosto je obeshrabrujuće, jer ispada:
"Više vam je stalo do sebe samih
nego do svih učenika u Americi."
Posebno kada je to najveći razlog za smrt dece u ovoj zemlji, što je suludo.
To ne bi trebalo da bude slučaj.
To nije slučaj nigde drugde u svetu.
Sećam se da sam čula tu statistiku.
- I pomislila: "Pa, dobro." - Sjajno.
I prosto... Nisam se čak ni iznenadila.
Pomislila sam: "I mi ćemo jednog dana doći dovde, i eto nas."
Pa...
EDGE je platforma video igre
koju je naručilo Odeljenje za državnu bezbednost.
Igrači preuzimaju različite uloge u virtuelnoj školskoj pucnjavi.
Skloni mi se sa puta odmah!
Hitno zaključavanje. Hitno zaključavanje.
Telo ne može da ode tamo gde um nikada nije bio.
Pričamo o spremnosti, ali taj izraz,
telo ne može da ide gde um nikada nije bio,
ne razmišljate o tome šta može da se desi.
Nećete imati reakciju koju očekujete
kada se nešto zaista bude dešavalo.
U komercijalnom svetu video igara,
njih zovemo igre u pesku.
"Velika krađa auta" je verovatno ona koju većina vas prepoznaje.
To je igra sa više igrača i scenarija.
Ali, nisam ovde da vas učim šta da radite u vašoj školi.
Želim da vam, kao instruktor,
predstavim određeni kritični incident
koji će vas nagnati da razmišljate i reagujete.
A onda, ako i pravimo greške, ovde želimo da ih pravimo.
Imate sportske igre, komercijalne igre i pucačine u prvom licu.
I mi imamo iste.
Inicijalno smo počeli sa vojskom.
Kada smo se prebacili na škole,
brzo je postalo očigledno da su nastavnici
i osoblje prvi koji reaguju.
Zapamtite, ako se bilo šta desi, želim da odigrate kao što biste u životu.
Da počnemo.
U redu. Šta ima, Martinez?
Šta ima, druže?
Idem da se prošetam.
Gde je kafa?
- Ne znam, da je potražimo. - U redu.
- Čuješ li me? - Da, šta hoćeš?
- Da pričamo. - Molim te.
Video sam te sa Džonijem.
Ma daj, nisi.
Jesam. U redu,
Bili mi je rekao da te je video sa Džonijem.
Beži mi sa očiju.
Nisi vredan mog vremena. Nikada nisi ni bio.
Možda je trebalo da budem sa njim.
Je li? Možda bi trebalo da ne budeš ni sa kim.
Molim te.
O, ne, čekaj. Šta?
Hej!
Ima pištolj!
Onaj klinac tamo ima pištolj.
Društvo, čujete li neke bučne ljude kako pričaju?
On ima pištolj!
Gde ćeš?
O, ne!
Telefon hitne službe ne radi.
Gde ćeš? Jesi li sada uplašen?
Neka mi neko pomogne!
Uvek ista debata. U video igre sa lako uroni.
A u kom trenutku to uranjanje
kvari umove ljudi koji ih igraju?
Ako razmislite o tome sa druge strane,
kada je uranjajuće, takođe imate mogućnsot
da poboljšate umove na načine na koji ranije nismo razmišljali.
U redu, na koliko različitih načina je to moglo da se odvije,
dvoje dece koji se svađaju oko dečka u hodniku?
Da li ste očekivali pištolj?
- Ne. - Dobro.
Koja je bila vaša prva reakcija?
Da odigramo tu istu situaciju.
Ja nemam pištolj, nemam omamljivač, nemam biber-sprej. Šta da radim?
Da pričamo o tome.
Važi? Znamo kako je bilo. Šta bi se desilo?
Ostvarite kontakt sa tom decom.
Sećate se Tifani i Džordana.
Kada počnu da se svađaju,
stanete ispred njih, i kažete:
"Hej, prestanite... Prestanite."
Kada sam čvrsta sa decom, iako mi je glas piskav,
i dalje pričam sa njima, oni prestanu. To je bila situacija...
Nemam problem oko toga. To radim čitav dan.
Ali, to zaista smiri stvari.
Nemam problem sa tim. Samo kažem,
kada osnovac izvadi pištolj, kao u situaciji koju smo imali,
ne mogu... Moje reči protiv...
- Koje druge opcije imamo? - Ne znam.
- Imate nož? - Ne.
- Imate li palicu? - Ne.
- Imate li pajser? - Ne.
Znači, jedino što imate je...
- Moja reč. - Vaša mogućnost da komunicirate.
A vaš odnos sa detetom?
Ja prosto ne volim pištolje.
Da, to je apsolutno najgora situacija.
Bila sam na mestima gde bi odgovorili:
"Šta ako bismo dali nastavniku pištolj?"
Uradila sam to samo jednom, kao eksperiment.
I neko je pucao na osumnjičenog.
Ali, promašio je,
i pratili smo metak u pregledu videa nakon akcije.
Metak je prošao kroz prozor, preko dvorišta,
kroz drugi prozor i ubio dete na drugoj strani.
I pomislila sam:
"Dobro, sakriću to. Ispričaću tu priču kasnije."
Sranje! Mrzim ovakve.
Stvarno. Ne sviđaju mi se.
Izvinite, to je... Srce mi je tuklo.
Bićete sjajni, društvo, pa...
Bićete dobro.
Dobri ste. Bićete dobro.
Dajte mi ovo na kratko.
Ne. Niko nije plakao.
Više od 40 nastavnika pohađa šestonedeljnu Akademiju nastavnika.
Danas nastavnici
odlaze u veoma realističan simulator pucnjave.
Videćete glumce u ulogama učenika i prestupnika.
Lako je da se zaboravi da je kobajagi.
Možemo li da radimo zajedno?
Da, samo bez "Čarlijevih anđela".
- Bez "Čarlijevih anđela." - Bez "Čarlijevih anđela."
- Pucnjevi. - Sve jedinice, imamo pucnjeve.
Pucnjevi.
Dobro, ne držite se za ruke.
Zapamtite, nema "Čarlijevih anđela".
Zapamtite, imate širok vidni krug koji morate da gledate.
Pogledajte oko sebe.
Pogledajte oko sebe. Nastavite da gledate.
Hej! Stani!
- Tamo su. - Pucnjevi, pucnjevi.
Nišani. Da nišanimo. Nišani.
Simulator je bio veoma napet.
Puls mi je bio 133 kada sam izašla.
Tamo!
Dole!
Nekoliko puta sam odigrala u glavi, kako da...
dođem iza ugla i upucam ga, da ga sredim.
Kada nam je rekao: "Ne razmišljajte ni o čemu."
Rekao je: "Treba da razmišljate samo o sadašnjosti,
gde ste i šta ćete da uradite."
Naterao nas je da duboko udahnemo, i da ga ispustimo.
I rekao je: "U redu, idemo."
Molim vas, pomozite! Idu ka biblioteci!
Stoj! Dole!
Fokusirajte se na poslednje mesto koje...
Eto ga. Dobro, pogledajte svuda.
Ko je tamo?
Idemo.
Društvo, ostanite tu.
Tamo, tamo. Šta je ono?
Dobro, leđa na leđa. Hajde. Da.
Kada smo išli po scenariju, to je bio...
najjednostavniji streljački trening
koji smo uradili u tom danu.
Težim da previše razmišljam o svemu.
Ali, ako me stavite u prostoriju i proglase zaključavanje,
i znam da, ako ne čujem ključ kako otvara vrata,
svako ko uspe da prođe kroz moja vrata dolazi po moju decu,
a to sve menja.
Dobro.
Šta mislite?
Ja nisam...
Mislila sam da ću biti nervozna da mogu da upucam nekoga.
Nisam nervozna kad pucam u nekoga...
Izvinite... Ako to znači da će moja deca biti bezbedna.
Eto.
Morate da budete Mama Guska.
Danas je u školskom okrugu Medforda bila vežba više agencija.
...velika vežba masovnih žrtava...
...vežba masovnih žrtava...
...u punoj veličini, vežba aktivnog pucača.
...najveća vežba te vrste.
Članovi zajednice i od 12 godina...
Licem u lice sa kobajagi naoružanim strelcem.
Mesecima je planirana ova vežba.
VEŽBA SA BROJNIM ŽRTVAMA
- Dobro jutro. - Dobro jutro.
Bože!
Prvobitno se ovo nije najbolje mešalo, verovali ili ne.
Pomešaj malo zajedno.
Vidite kako se pretvara u finu crvenu?
Ovog jutra, ustao sam iz kreveta i prvo na šta sam pomislio
je šta bi ti ljudi iz Uvaldea
dali da budu deo ovako nečeg
godinu ili šest meseci pre tragedije
koja se desila u Uvaldeu.
Sve bi dali da urade ovo.
I želeo sam da mi, na trenutak
uvidimo tragedije koje su nas dovele do ovog trenutka.
Mnoge stvari ne možemo da kontrolišemo,
ali možemo da kontrolišemo nas,
da budemo spremni za slučaj opasnosti.
Naše misli i molitve idu svima koji su ovo iskusili u stvarnom životu.
I nećemo propustiti ovu priliku danas.
...toalete.
Hvala vam svima na današnjem danu.
Dobro.
- Provera mikrofona. - Jedan, dva.
Provera mikrofona.
Jeste li spremni?
Kao što smo pričali, bučno, plačite: "Hoću mamu!"
"Hoću tatu!"
Vičite: "Gde mi je brat? Gde mi je sestra?"
Zašto mi ne pomažete? Pomozite!
Ne želim da umrem!
Ne budite fini prema hitnoj pomoći!
- Znate svoje rute, zar ne? - Znamo.
Vreme je.
- Ako ne vidite, svi se smejemo. - Da, malo. Otvoreno je.
U redu, krenite.
Pomoć! Molim vas!
Molim vas, pomozite mi. Molim vas!
Hitna služba, šta je u pitanju?
Ovde Čip. Gledam teren za softbol.
Neko je protrčao, bile su dve eksplozije,
a neki tip, izgleda sa puškom, upucao je gomilu dece.
Svuda su po terenu.
NAPRED, BORI SE, POBEDI
Molim vas, pomozite.
Ne želim da umrem!
Pozvan je centar za hitne intervencije.
Policija stiže.
Nastavnici, obezbedite učionice
za zaključavanje od direktne pretnje.
Aktiviran je sistem za odgovor u slučaju nužde.
Pozvan je centar za hitne intervencije.
Policija stiže.
Da se okupimo za trenutak.
Mi...
Ne možemo da nađemo praznu učionicu.
Nisam sigurna šta se trenutno dešava u hodniku.
Vidim da je ispod... Sprat ispod nas,
ima povređenih ljudi.
Ne vidim da se nešto desilo na našem drugom spratu.
Ali, moramo da počnemo da razmišljamo šta ćemo da uradimo,
jer se požar približava našoj prostoriji
i možemo da osetimo dim.
Mislim da bi trebalo da idemo.
Trčaćemo, važi?
Uveriću se da ste svi sa nama.
Sećaš li se gde treba da ideš?
- Da. - Dobro. Mi ćemo trčati levo.
...centar za hitne intervencije.
Policija stiže.
Da, proviriću na brzinu.
...vaše učionice za zaključavanje od direktne pretnje.
Vrati se.
Naš požar je previše vruć. Ne možemo više da ostanemo ovde.
Moramo da bežimo, bez obzira na sve.
Dobro, trčite cik-cak.
Spremni ste?
Trčite, trčite! Ovuda. Idemo.
Pratite me. Ovuda.
Ako vidite policiju, podignite ruke.
Dobro, naoružani strelac je još tamo.
Ne razumem mentalni sklop nekoga
ko odluči da puca u školi.
U većini slučajeva
to je način da se osete...
Viđenim, način da se osete da su uticali na svet na neki način,
na negativan, ali na bilo kakav način.
Ako bismo mogli da ih sve okupimo,
obgrlimo našim rukama i pevamo duhovne pesme,
da ih ubedimo da su važni,
da je nekome stalo...
Ali to je jako teško.
Znate, imam 200 dece.
Jako je teško.
I umorna sam. Oni su umorni.
Imali smo dug dan.
Pukla sam na njih. Oni su pukli na mene.
I sigurna sam da učenici odlaze iz moje prostorije
i osećaju se...
Da nisam odrasla osoba kojoj je stalo.
A to je teško.
Ali ja sam obična osoba.
I radiću svakoga dana i pokušaću da preživim, i...
Želela bih da budem bolja u povezivanju,
ali valjda samo radim ono što mogu da bih ostala svoja,
i da budem uz što više njih što je moguće.
Ovog jutra u 9.02,
naš dispečerski centar je dobio obaveštenje za hitnu intervenciju
iz osnovne škole Oukdejl.
Ubrzo nakon toga,
počeli smo da primamo dodatne pozive i poruke
u vezi sa naoružanim strelcem.
Ustaj! Osumnjičeni uhvaćen!
Ruke gore! Pokaži nam ruke!
Dvoja vrata, Rajmeru.
Džeje, je li to pucanj u pozadini?
Šefe.
Doktore, šta vidim na ovom licu?
Je li to rana od metka?
Pretrpeli smo gubitak života danas,
i molimo vas za razumevanje zbog porodica i svih umešanih
da nam date vremena da završimo ovu istragu
i obavestimo spomenute osobe.
Ono što se danas desilo je tragično
i zaista nezamislivo.
Ostaviće dubok trag na ovoj zajednici.
Ali, naša zajednica je jaka,
i ovo je nešto što ćemo prevazići i ostaviti iza nas.
Bićete dobro.
Pozvaćemo vaše roditelje.
Duboko udahnite.
Pokušajte da udahnete.
Ovo će se uskoro završiti.
Pokušajte da držite sklopljene oči
i skoncentrišite se na disanje.
Duboko udahnite i izdahnite.
Uskoro ćemo pozvati vaše roditelje.
Duboko dišite.
Duboko udišite i izdišite.
Udišite i izdišite.
Vi ste baš ozbiljno shvatili vaš posao.
Dobro urađeno, šefe.
Dobro urađeno.
- Vežba. - Da.
Spremićemo se za broj dva.
PRAVA KONFERENCIJA ZA ŠTAMPU
Hvala, šefe.
Započeo sam prethodnu konferenciju za štampu govoreći
kao da je ovo bilo stvarno...
Da je bio stvaran događaj,
da je bio katastrofalan dan u školskom okrugu Medford,
i igrajući tu ulogu, to je bilo tačno.
Ali, reći ću vam dok stojim pred vama, mislim da je upravo sada
takođe srceparajući dan za sve nas
koji imamo učenike u javnim školama,
da je ovo nešto što je neophodno,
što smo morali da uradimo.
Što znači, moramo da radimo.
Stvarnost je da smo tu gde smo u ovoj zemlji,
gde smo sada u ovoj dolini.
I neću se izvinjavati
za događaj koji smo upravo imali.
Ono na šta sam podsetio ekipu danas je da ono što radimo
ovde u školskom okrugu Medford,
je da vršimo motoričko učenje i promišljamo
i pokušavamo da obezbedimo da smanjimo na minimum
gubitak života u slučaju da se slična stvar dogodi ovde.
I zadovoljan sam što smo uspeli to da uradimo danas.
Ali, ne želim da izbegnem činjenicu
da je i dalje tužno što to moramo da radimo.
Ne znam šta ću da radim do kraja dana.
Mislim, to je bilo prilično uznemirujuće,
pa ću verovatno da radim nešto da ne razmišljam o tome.
SAOSEĆANJE I MOLITVE
Za Donalda Dimoka i Rosa Mekdonela
Prevod titlova: Milan Radivojević Za TransPerfect Media