Downloaded from YTS.LT
Official YIFY movies site: YTS.LT
Започваме, когато кажеш.
И така...
Представете си извънредна ситуация в училище.
Това е "Шелтър Шатърс" - щора за блокиране на прозорци.
"Суифт Шийлд" е сгъваем балистичен щит за патрули.
Виждате нашият робот "Гоу1 Юнитрий".
Това е четириног, проектиран по анатомията на куче.
Това устройство се използва лесно при инциденти с много пострадали.
Разгънато, осигурява покритие приблизително метър на метър и половина.
Както виждате, периметърът на краката е много малък.
Дете в начално училище би могло да го вдигне
и да изведе другите, докато ги прикрива.
Обърнат, осигурява моментално прикритие, буквално "улавя" куршума.
Нужно е само да се обърне.
Кой би очаквал нападател в супермаркет?
Виждате ли оръжие?
Кой би очаквал нападател в киносалон?
Да, виждам оръжие.
Ако искате, добавяте светошумова граната, димен екран
или тичате право към нападателя, за да го разсеете.
Системите ни са инсталирани в училища, колежи и университети, летища,
пристанища.
Днес има голям ръст на нападатели в училища
и това води до огромен интерес към продукта.
САМО ДУМИ И МОЛИТВИ
Или как да оцелееш при въоръжено нападение в Америка
МЕДФОРД, ОРЕГОН
Има активна заплаха в кампуса.
Заключете се и се подгответе за евакуация или отбрана.
Аварийната система е активирана.
Центърът за спешни случаи 911 е уведомен.
Органите на реда са на път.
Подгответе се за евакуация или отбрана.
Има активна заплаха в кампуса.
Заключете се и се подгответе за евакуация или отбрана.
Аварийната система е активирана.
Центърът за спешни случаи 911 е уведомен.
Органите на реда са на път.
Заключете се и се подгответе...
Има активна заплаха в кампуса.
Заключете се.
Откакто се помня, правим тренировки с локдаун.
...е активирана.
Понякога по време на тренировка съм доста уплашена.
А после. си казвам: "О, Боже."
И реално не правя каквото трябва,
например да не вдигам шум, защото съм превъзбудена и прочие.
Да, страшно е. Наистина е страшно.
В спорта има израз - "Тренираш сякаш си на състезание".
Мисля, че е много прилича на тези тренировки.
Честно казано, в момента бих застанал до вратата.
Доста съм висок.
Ще застана до вратата и ще се опитам
да надвия нападателя с още няколко момчета.
С бутилката ми за вода, ако е у мен -
ще хвърля нещо, за да го разсея.
Ако не, просто вадя нещо по-обемно от раницата - книга или папка.
Просто ще бягам.
Хората около мен често казват:
"Чуеш ли нещо, видиш ли нещо, бягай".
О, пръскачките. Къде са?
Къде са?
Какво става?
Какво се случва?
Нямам представа какво става.
Какво става?
Някой стреля. Боже, къде е?
Не знам.
На игрището има паднали.
Извинете, току-що чухме около десет изстрела от онази страна.
Пускаме реклами.
Да?
Сигурни ли сте?
Защо участваш в "Мюзик Айдъл"?
През май 2018 г. в моето училище влезе въоръжен нападател.
Аз бях в Кабинет по рисуване 1.
Той стреляше в Кабинет 2.
Осем ученици бяха убити. Двама учители бяха убити.
Какво става, Кейти?
Нашата държава. ни предаде!
ЛОНГ АЙЛЪНД, НЮ ЙОРК
Помня, че по средата на осми клас
стана поредната училищна стрелба и не знам коя точно по ред,
но седнах
и цяла вечер четох как да се подготвиш,
ако стане стрелба в училище.
Търся в интернет.
Влизам в ТикТок и гледам.
Правя си проучване.
Мислим нестандартно -
имаме ли достъп до тавана?
Може ли да свалим панелите там?
По-добре да ме улучи, да речем, в китката или глезена,
отколкото куршумът да мине през дробовете, сърцето или главата ми.
Просто гледам. Уча се от чуждия опит.
Знам какво да правя.
Ако съм сама в тоалетната, знам какво да направя.
Ако съм навън,
знам какво да направя, в класната стая също.
Знам какво да правя във всяка ситуация и това не ми харесва.
Както казахте,
сякаш ни учат да мислим като възрастни.
Превърнало се е,
честно казано, в нещо като торнадо или ураган.
О, боже.
Божичко! Залегни веднага!
Дете от предучилищна група дошло днес в начално училище "Фейсън"
в Саут Хоумууд с пистолет в раницата.
Тече разследване, след като ученик е внесъл оръжие.
...оръжие в училище. - Не за първи път тази седмица.
Това дори не ми минава през ума.
Стана нещо естествено. - Нормално.
"Ако има извънредна ситуация,
"ако има торнадо, ако има ураган."
"Ако влезе стрелец,
"който иска да убие вас и приятелите ви..." - същото е.
ВАШИНГТОН ДНЕС
В училищата ни не е безопасно.
На работа не е безопасно. В магазина не е безопасно.
Какво правим?
Какво правим, за да опазим децата?
Най-добрата мярка е да има полицаи.
Да се забранят оръжия тип "Рамбо".
Дискриминация срещу най-популярните оръжия.
Какво правим?
Стрелбата е водеща причина за смърт при деца.
Всъщност повече хора са убити с нож, отколкото с пистолет.
Какво правим? - Да конфискуваме ножовете за масло.
Притеснява ви забраната на книги? Мъртвите деца не четат.
Да пазим децата си, както пазим президента.
Защо сте тук?
Те са по-умни от нас. По-добри са.
Висшите етажи на властта не правят нищо.
"Направете нещо." Съгласен съм, но това нещо трябва да върши работа.
Навсякъде в Америка граждани се обучават като екипи за бързо реагиране.
Обучението за извънредни ситуации вече е обичайно в училища,
на работното място и в общности в цялата страна.
Над 20 милиона възрастни са преминали обучение за въоръжено нападение.
Радвам се на голямата група днес.
Да започваме. Аз съм Франсис Брук.
Инструктор съм в програмата АЛИС.
Започнах работа тук през 2018 г.,
след 32-годишна кариера в правоохранителните органи.
Бях и "училищен полицай", вършех всичко -
обучавах деца през деня, а вечер провеждах антинаркотични акции.
Крис Тейлър, пенсиониран зам.-инспектор от Грийнвил.
Работех със Сикрет сървис последните 6-7 години от кариерата си.
Крис Морис. Аз съм собственик на "Актив Шуутър Америка".
Също така съм агент на Гранична полиция в Сан Диего.
Вижте, аз съм много позитивен, жизнен, оптимистичен човек.
Така че, колкото и да говорим днес
за теми, които са ужасни,
ще се постараем и да ни е забавно, нали?
Разберете - целта им е да влязат
и да убият възможно най-много хора, възможно най-бързо.
Смятате ли наистина,
че при въоръжен нападател, който тича и се движи,
е добра идея да се скриете под чина?
Това обаче се преподава 25 години.
Ами ако локдаунът не е успешен?
Ако сте в част на училището, където не можете да се заключите?
Вие сте спешните екипи.
Вие сте там преди нас.
Бързо, бързо! - Идва, идва.
Заключете ставите.
Готови? Хайде.
Безопасност!
Мога да използвам тежестта на тялото си
и сцеплението с килима, за да залостя тази врата.
Пъхате наранената си ръка в отвора и стягате.
Боже мой!
Справяте се чудесно с обилно кървене.
Много боли! - Обилното кървене е спряно.
Това е първата ми тренировка.
Справихте се отлично и оттук нататък ще ви бъде все по-лесно.
Хора, трябва да стигнете до момента,
в който вече не сте птиче в гнездото.
Сега сте ястреб, който иска да сграбчи птичето.
В момента още сте птиченца.
Искате да не пуснете ястреба в гнездото.
Но когато спирате на паркинга,
искам да мислите като ястреб,
защото целта ни в крайна сметка е всеки да се грижи за оцеляването си.
Има оръжие!
Пуснете ме!
Погледнете ме! Погледнете ме!
Погледни ме! Погледни ме!
Влязох навътре.
Стрелях по хората методично, по всеки ред, и им крещях през цялото време.
Този звук означава изстрели. Избрали са него.
Вече, като го чуя, ме задейства.
Погледни ме!
Погледнете ме! Погледнете ме! Погледнете ме!
Мисля, че единственото, което наистина ме разтърси,
бе колко реално е усещането на тези тренировки.
Вижте, това е голямо парче пластмаса.
Но честно, усещаш се всевластен,
когато тичаш по коридора и хората бягат от теб.
А това е ужасяващо.
и наистина отвратително.
Леле.
От това усещането е реално.
Съжалявам.
30 щата в Америка позволяват на учители да носят оръжие в училище.
В Юта всеки учител с разрешително може да носи скрито оръжие,
без да уведомява родителите или училищната администрация.
И така, сега, да спрем за малко.
Искам да затворите очи.
Искам да си помислите за време
и място,
което възприемате
като много спокойно,
където сте спокойни и щастливи.
Искаме да го задържим.
Затворете очи за секунда.
Малко по-дълго. - Добре.
Виждам как клепачите ви трепкат, ето така.
Което ми показва, че сте доста напрегната в момента.
Нали? Дишайте дълбоко, вдишвате през носа, издишвате през устата.
Добре, погледнете надолу към оръжието си. Искам да се фокусирате точно тук.
Ясно? - Добре.
Бавно и спокойно.
Стрелба на живо на полигона "Лий Кей".
Но това не са войници или полицаи.
Това са учители
и директори.
"Академията за учители" е шестседмично обучение
Елате малко насам.
Колко от вас имат опит със стрелбата с пистолет?
Колко от вас нямат никакъв опит?
За първи път ли ще стреляте?
Добре, супер. Чудесно.
Доволен съм. - Браво, Рейчъл!
Искам просто, без дори да го гледате,
просто да дръпнете спусъка.
Помните ли щастливото място, за което говорихме?
Без да бързате и оставяте пистолета да гръмне.
Добре. Не го усетихте, нали?
Е, добре, малко. - Да.
По-скоро усещате очакването, не друго.
Исках да преподавам химия още от 8-и клас,
когато я учех задълбочено.
Такъв зубър бях.
Казах си: "Това ми е любимият предмет. "Искам да го преподавам!".
...плавно натискане, щастлива мисъл, натискане.
Усеща се, точно преди да дръпнеш.
Мога.
Искам да си поемете дълбоко дъх, вдишвате през носа,
издишвате през устата.
Изпускате цялото напрежение.
Забравяте за нервността от това, че сте тук.
Тук сме само аз и вие. Нищо друго не се случва около нас.
Оръжието е в ръката ви.
Само за това мислите. Вие контролирате всичко.
Преподавам от 25 години.
Броят на учителите, които напуснаха системата
през последните две години, е огромен.
Знаете ли, ние, които участваме в този курс,
още не сме се пречупили.
Това не значи, че няма да ни се случи, но още не сме стигнали до там.
Как се казва този курс? - "Академия за учители".
Как решихте да създадете "Академия за учители"?
Подкрепяме всичко, което училищата преподават -
процедурите за затваряне
и всичко, което ги карат да правят.
Учим ги на това.
Но в крайна сметка, ако то не подейства, какво ще правят?
И обучението на учителите стига само до там.
Ще ви кажа честно - критикуват ни, че предлагаме този курс.
Както знаете, критикуват ни, че обучаваме
учители на такива неща.
Ще ме чуете да го повтарям -
не ви обучаваме да вършите нашата работа.
Не правим това.
Това е инструмент, не нещо, което ще избухне в ръката ви.
Не искам да притежавам оръжие.
Не искам да имам оръжие в дома си.
Ще поработим върху нещо, за да преодолеем реакцията ви към.
Не искам всеки мой работен ден
да започва с мисълта: "Какво да облека и къде да сложа оръжието?".
Да облекчим и това.
Пръстите ми там ли трябва да са? - Да.
Но знаете ли, причината да се запиша за този курс е,
че искам да бъда по-добре подготвена
да защитя моите деца.
Според някои идеята не е добра.
Какво чувате от хората?
Съжалявам, но отговорът "Заключваме и толкова" просто не е достатъчен.
И казвате на учителите да стрелят?
Казваме им, че имат право да се защитят, право на избор.
Не искам да ги гоните из училището.
Искам да следвате процедурите си за заключване.
Правете това, което трябва.
Идва обаче един момент, който е много личен.
Това е нещо, за което трябва
да вземете лично решение и то не е валидно за всеки.
Но ако някога настъпи момент,
дано не се случва, и сте в такава ситуация,
какво ще направите?
Ще легнете и ще се престорите на мъртви, или ще се борите?
Много искам да бъда учителка, в начално училище.
Обичам малките деца и да работя с тях.
Харесва ми да им давам възможност да се изразяват и да ги уча
да успяват в живота.
Но ще е стресиращо заради училищните стрелби.
Ще трябва да мина куп обучения за тях, да съм готова.
И особено ако съм учителка и някое от децата пострада,
ще се чувствам много виновна, дори да не е зависело от мен.
Ще си мисля: "Можех да ги защитя."
И наистина. ще се чувствам виновна.
Джули учи в прогимназиален курс.
МЕДФОРД, ОРЕГОН
Давай.
Добре.
О, да.
Чарли, откажи се, преди да започна аз.
Съмър е в десети клас.
Отидох на лекар преди два дни.
Тя ме разпиташе за училище и разни неща.
И буквално ме попита дали се чувствам в безопасност в училище.
И просто, не знам,
беше ми много трудно да отговоря,
защото искаш да кажеш "да", но после всъщност се замисляш.
И се питаш дали си наистина в безопасност.
Честно. - Не сме в безопасност.
Да. - Не сме в безопасност.
Тъжно е, че изобщо ти задават такъв въпрос.
Чудя се защо позволяваме това да се случва.
Дори за Кристофър Клей си мислех.
В личен план вече е бил объркан, но не чак толкова.
Имал е. - За кого говориш?
Кристофър Клей, чистачът. - А, добре.
Толкова пъти съм минавала покрай него, не знам дори.
Този чистач работеше тук може би от няколко години.
И седмица преди да започне учебната година си казал:
"Ще стрелям в училището на първия учебен ден за всички деца".
Той сам се предаде на полицията.
И когато полицията претърси къщата му,
намериха купища оръжия, боеприпаси
и чертежи на училището.
Бях чувал за училищни стрелби,
но не ги приемах на сериозно, докато.
Като чух за този чистач, си казах: "По дяволите, и до нас стигна."
Този човек беше и наш служител,
така че не беше обичайната очаквана заплаха за училище
от външен човек.
Беше вътрешен човек, имаше ключове за всяка стая,
познаваше процедурите ни.
И помня, че четях статии за него, макар че не исках да го правя.
Той е казва. Мога ли да кажа името му?
На 20 юли заподозреният отишъл в полицията на Медфорд,
казал, че обмисля да извърши убийство
и имал план как да го осъществи.
Полицията разследвала
и според тях е събирал оръжия, боеприпаси, тактическо оборудване,
имал е и писмени материали за планирано масово убийство.
Беше признат за виновен, но не и за невменяем,
за опит за убийство от втора степен.
Можеше да се случи нещо много по-лошо.
Ако имаше нарушител, какво щях да направя?
Добре, значи да се представя?
Да, Точно така. - Добре, аз съм Рон Хавиниър,
директор "Сигурност" в училищен район Медфорд.
Рон е началник сигурност за училищата в Медфорд.
Виждаме целия спектър от инциденти в училищата.
Много от тях са на по-ниско или средно ниво.
Но в нашия район вече имахме почти реален инцидент.
Имахме служител,
който е планирал масово убийство на ученици и персонал,
и е бил на път да го осъществи.
Имал е достъп до училищата. Имал е ключове за училищата.
Той, без да навлизам в прекалено много подробности,
е предприемал активни стъпки да извърши това зверство.
Сглобявал е оръжие.
Това разтърси общността и създаде усещане за спешност
сред хората, които работят по безопасността и сигурността -
че това може да се случи и тук.
И трябва да сме готови за това. Самодоволството убива.
Ученията за инциденти с много жертви са мащабни възстановки на масови стрелби.
Училища и общности ги провеждат,
за да се подготвят за въоръжени нападатели.
Спешни екипи, учители и някои ученици
участват активно в тези упражнения.
Училищният район Медфорд си партнира
тази седмица с множество агенции в учение по безопасност.
Стотици хора участват в масова тренировка за въоръжено нападение тук
в средно училище "Оукдейл".
Доброволци играят ролята на родители
и ученици, сякаш всичко се случва наистина.
Из цялата страна се случиха стотици училищни стрелби.
Повече от 20 тази година.
В нашия район се разминахме почти на косъм.
Въпросът не е дали, а по-скоро кога това ще се случи
и в какъв мащаб.
Ще прескочат оградата,
четирима стрелци ще влязат в сградата, точно оттук.
Двама ще тръгнат по този коридор.
Единият влиза тук, завива рязко надясно
и веднага започва да наранява хора в тази зона.
Използваме ресурсите на окръга, града,
спешните ни екипи, болниците.
Другият се качва горе.
Ще отиде в тази част на сградата
и ще стреля по спешните екипи, докато се приближават към сградата.
Колко загинали искате във всяка зона?
Ако е възможно, нека са пет - по пет във всяка зона.
Това е кулминацията на 6 до 12 месеца работа и подготовка.
Имате ли тела?
Сутринта ще нанесем финалните щрихи.
Влязох в образованието след армията,
защото исках да продължа да работя за по-висша цел.
Когато си се обучавал да виждаш такива неща,
не можеш да спреш да ги виждаш.
Добро утро.
Виждам някои притеснени лица.
И ви разбирам. Аз съм Брет Чемпиън.
Аз ръководя училищата тук, в окръг Медфорд.
Благодаря ви, че отделихте време да направим това учение.
А за да се справим с упражненията, трябва малко репетиция.
Истината е, че започнем ли да говорим за неща като въоръжени нападатели,
ще изпитаме и съответните емоции.
Такива неща притесняват хората -
не само да са в големи групи,
но и наистина да отиграват най-лошите си кошмари.
Как изглежда, как звучи, как мирише, какво е усещането когато това се случва?
Всички тези неща.
Трябва да приемем, че някои от нас ще се стреснат
и ще искат да излязат.
Нека съм първият, който ще ви го каже -
ако искате да се откажете, това е нормално.
Можете да си тръгнете.
Елате в салона в 7 ч. Ще пуснем музика.
Ще има понички - дали сме 500 долара за понички.
Аз ще изям за 600 долара.
Ако не знаете ролята си, проверете големите табла.
Там са описани позициите ви.
Намерете таблицата. Ще се качим на сградата.
Не тръгвайте, ако имате въпроси.
Нищо няма да ти се случи. - Уникален опит е да участваш.
Каква е травмата ви?
Огнестрелна рана в горната част на гръбначния стълб.
Колко са стрелците? - Четирима.
Но не бива да се сблъскаш с тях.
А ако се сблъскам?
Няма да се сблъскаш. - Добре.
Благодаря.
Да не забравяме, че това е само тренировка.
И я правим, само за да я запечатаме в съзнанието си
и да знаем как да се справим в такава ситуация.
Четирима стрелци. - Няма страшно.
ЛОНГ АЙЛЪНД, НЮ ЙОРК
Единственият начин тази тренировка да има ефект,
е да изиграете ролята си.
Трябва да си изиграете ролята.
Ако ви кажа да седите и да крещите: "Искам мама",
ще крещите "Искам мама".
Ако ви кажа да крещите: "Не искам да умра, помощ.
"Не ме оставяйте да умра, защо не ми помагате?",
ще говорите точно това.
На 19 август - тогава ще го направим.
Тук, на пътя, ще има множество простреляни хора.
Петдесет от вас - простреляни и лежащи по земята.
Ще има мъртви деца, ще изглеждат мъртви -
ще има неща трудни за гледане.
Раните са едно. Ще видите какво ли не.
На някои от вас ще им хареса.
За Ема и Лейни са много яки.
Но всички сме различни, нали?
Но звуците -
ще оставя Ким да ви опише звуците, защото, за съжаление,
с времето аз станах почти безчувствен към тях.
Но това е най-трудната част от тренировката.
Едно от нещата, за които не мога да ви подготвя,
са силните викове, които ще чуете.
Най-трудното не са раните, не е кръвта,
защото знаете, че са фалшиви.
Но шумът е това, от което някои може да ги заболи главата или.
Няма как да не го чуете.
И е наистина важно да го знаете, преди да започнем.
Добре.
Родители, добре дошли сте да присъствате.
Имаме зона за наблюдение.
Признавам, имали сме родители, които се разплакват - толкова е истинско.
Но не се стряскайте много.
На всички, които са участвали, им харесва.
Ще се шегувате преди, ще има майтапи и след това.
Но започне ли учението, ще играете ролята си.
Ще бъде възстановка на стрелба в училище.
Ще има доброволци със специален грим,
който ще изглежда като огнестрелни рани.
И всички ще имаме различни роли -
някой крещи, друг се е вкопчил в някого.
Сестра ми е участвала в такова нещо,
когато беше на 16 или 17 години.
И каза, че било.
За някои хора е било травмиращо до известна степен.
Такива събития, за съжаление, вече се случват постоянно, твърде често.
И вие сте хората, които можете да спрете това, дори да не ви се вярва.
Да, мисля, че може да е малко стряскащо.
Безумно е, че трябва да учим това на тази възраст,
само защото има вероятност да се случи.
Приятели сте с хора в социалните мрежи. Четете.
Ако ви се струва, че излизат от релси, кажете на някого.
Ще е симулация на истинско събитие.
Но мисля, че ще ми е по-полезно
от каквото и да е друго.
Честно казано, мисля, че няма да ме разстрои.
Тоест, не искам да го казвам, защото ще е напрегнато.
Наистина е сериозно, но.
си мисля, че просто ще.
ще е горе-долу каквото очаквам,
защото се чувствам напълно подготвена за това.
Постоянно се тревожа за това.
Искам да ходя на училище и да уча природни науки.
Искам да уча изкуство и музика.
А когато не съм в училище, също не искам да се тревожа.
Искам да отида в "Сефора" и да пробвам грим,
да се забавлявам с приятели.
Просто искам да се чувствам в безопасност навсякъде,
а в момента постоянно се притеснявам.
В раницата си имам торбичка с разни неща.
Не я пипам, защото вътре има куп работи, които биха ми помогнали,
ако има училищна. Да помогна на класа ми, на някого.
Така че на този етап не мога да направя много повече
от това да пазя себе си и хората, които.
Които може да са с мен, ако се случи.
Това е ужасно. - Да.
Не знаех. - Не съм казвала на никого.
Не исках да казвам на никого,
за да не тревожа хората. - Да.
Така че, ако се случи,
имам неща, с които може би ще помогна на някои хора.
А ако не се случи,
си остава просто още една тежест в раницата ми.
Ужасно е.
Когато влизам в училище, искам да се чувствам сигурен.
Защото по всяко време може да се случи нещо.
Тяхното образование е важно за мен,
но още по-важна е тяхната безопасност.
Помниш ли ме?
Преди показахме на света защитните функции
на нашите бронирани раници, като ги обстрелвахме.
Но може би не знаете всички невероятни функции
на специалните ни раници "Гард Дог Секюрити ПроШийлд".
През 2022 г. Конгресът одобрява над 1 милиард долара за училищна сигурност.
Появява се разрастваща се индустрия от нови технологии,
обучителни програми и продукти.
Днес индустрията за готовност при въоръжен нападател надхвърля 3 милиарда долара.
Дайте знак. - Да, само обмислям нещо.
Добре.
Представяме ви "Революшън Шийлд" -
преносима маса със сгъваем плот, проектирана като балистичен щит.
Това е заключващата система "Найтлок".
Аз съм Джон Тейлър - един от изобретателите.
Имам брат близнак.
Разработихме системите за предупреждение ASR - паник аларми.
Засечено лице с огнестрелно оръжие.
Веднага изкарваме картина на живо.
Сгъваем плот. Стреляли сме по тази конкретна маса.
Няма нужда от нови камери. Свързваме се към съществуващите.
"Локдаун 1" е най-популярната ни система.
Подходяща е за всички врати.
Сирени и светлинни знаци.
вече се активират навсякъде в офиса.
Може да се плъзга, има дръжки
и буквално можете да се придвижвате с масата, ако желаете.
Веднага след случилото се в Санди Хук
учители и училища започнаха да ни звънят.
След случилото се в Санди Хук осъзнахме, че децата са в риск,
и показахме тази страхотна технология.
И вече сме в 4000 училища в цялата страна.
Стотици хиляди долари бяха похарчени последните няколко години,
а процентът на смъртните случаи само расте.
Защото, за съжаление, има много компании, които предлагат приложения и прочие.
Но наистина ли са обмислени?
Трябва само да го сваля от стената.
Това всъщност е щит в пълен размер,
изключително лек и брониран.
Това е дъщеричката ми, заради която правя всичко това.
Можем да сложим всяко изображение на стенен декоративен елемент,
който се превръща в щит.
Започнах преди четири години и бях от първите.
Сега виждаме как бизнесът се учетворява буквално всеки месец.
Този скейтборд ще надмине всеки друг на пазара.
Но той е и щит за самозащита. Или за деца.
Всеки път, когато има стрелба, виждаме.
скок в бизнеса.
След всяка трагедия моето семейство има икономически полза.
Не ми беше това целта.
Докато този филм излезе, може оборотът ни вече да е 300 милиона.
"Брониране" на детето ви в училище с раница.
Това твърдят множество компании за продуктите си.
Но наистина ли е така, или тези фирми печелят от страха на родителите?
Очите и ушите.
Обикновено стъкло и 9-милиметров пистолет.
Какво би станало, ако някой дойде в училището ви?
Бръква и може да отключи. Пълен провал.
Това е един удар след един изстрел от 9-милиметров пистолет.
Ако някоя фирма ви каже:
"Ще решим всичките ви проблеми",
по-добре ги отпратете и никога не работете с тях.
Защото ви лъжат.
Имаме 16 изстрела към стъклото и аз удрям.
В "Арморд Уан" произвеждаме около 2500 прозореца на седмица,
които се доставят в цялата страна.
Представете си в Ювалди, ако първите му сто изстрела,
вместо да са вътре в класната стая, както е било -
над сто изстрела в първата минута,
представете си ако бяха изстреляни в стъклото
и тези деца бяха се скрили или излезли.
И не го правя, за да ви карам
да купувате моите фолио и стъкло.
Пука ми на. Съжалявам, пасторе.
Не ме интересува изобщо.
Не ми пука. Трябва да има истинска сигурност навсякъде.
Трябват ви сини светлини, системи за заключване, за известяване.
Трябват ви всички методи заедно,
за да спасите хората и да има смисъл.
Още веднъж.
Колко станаха? 20? 22?
Някой броеше. 23 ли бяха?
Не вярвам, че сте тук случайно.
Има основателна причина да сте тук.
Не зависи от правителството или президента.
Не зависи от Конгреса и Сената или губернатора ви.
Зависи от вас.
Независимо дали сте компания,
политици, учители, дали сте охрана в училище,
има причина да вършите тази работа,
с която можете да промените нещата драстично.
Да сложите край на въоръжените нападатели.
БРОНИРАНИ УКРИТИЯ В КЛАСНИТЕ СТАИ
МЕДФОРД, ОРЕГОН
Значи ще те уволнят.
Здрасти.
Ще те уволня.
Тогава няма да те водя на вечеря.
Трябваше да свърши преди 25 минути.
Искаш да те изведат ли? - Свалям го за 12 секунди.
Искаш ли да си принцеса? - Къде отиваме?
Искам в "Апълбийс". - Не.
Аз черпя. - Мислех, че.
Виждате ли пепелта?
Мамка му, значи има пожар наблизо.
Правим си снимка за плакат.
Ще ми дадеш ли целувка?
До скоро. Всъщност, ще почакам. Нали?
Пари!
Умирам да ти разкажа за това.
Днес бях на предварителна репетиция като пострадала.
Има четирима стрелци в училището.
Четирима? - Да.
Група ли са? - Не.
Влизат от различни входове.
Мисля, че са двама долу и двама горе.
Леле.
И всъщност един от стрелците -
третият,
ще се качи горе точно до нашата стая.
Да.
И после един от тях застрелва полицай,
а друг умира, застрелян от полицай.
Третият се самоубива. - Леле.
И аз бяха така. Направо не е истина.
Четирима е страшно.
Казаха, че е възможно да видя
труп, например,
и реална стрелба.
И какво става?
Вие сте в класна стая на горния етаж и някой минава покрай нея?
Не знам.
Мисля, че малко ме напряга.
Не, по-скоро ме изнервя. - Да.
Ти се подготви. Ще се справиш.
Искаш ли да ти разкажа за футболния мач?
Не особено, защото само това слушам
последните няколко дни. - Как така?
Наистина се радвам, че го правим.
Много си мисля за масовата стрелба в Лас Вегас
от онзи възрастен мъж на кънтри фестивала.
Винаги се сещам за това.
Знам, че ще съм притеснена.
Ще ми се стори истинско.
Но е на ужким и знам, че е така.
Знам, че всичко ще свърши добре,
накрая всичко ще е наред.
Тези продукти са серия от нашите самозалепващи се рани.
Използват се в учения с много пострадали с въоръжен нападател,
за да симулират жертви с огнестрелни рани.
Те се отлепват
и се поставят на актьор,
за да симулираме пострадал в определена сцена.
От Колумбайн насам има реална загриженост
за гражданската реакция при стрелба в училище,
насилие на работното място
и има разбиране, че е по-добре да има обучение.
Това е "Рани в кутия".
Огнестрелна рана с вход и изход в областта на шията.
Това са няколко огнестрелни рани в корема.
Ако имаме по-реалистични травми,
по-лесно ще се преодолее психологическата травма
от това като ги видиш за първи път.
Увреждането на пениса и тестисите не е животозастрашаващо.
Опасно е проникването в бедрото, където минава бедрената артерия.
Клиенти са ни библиотеки, училища.
Били сме по лагери, летни лагери.
Един от най-ужасните дни беше.
Когато дъщеря ми дойде на учение
и играеше една от ролите.
За пръв път й се случваше да играе роля при нас.
Тя издаде смразяващ вик:
"Тате, тате!".
И това... Направо ми се сви сърцето.
Обществото се промени.
Създаваме нови продукти.
Малко е обезпокоително,
защото има нужда от педиатрични рани -
нещо, което ще разработим в близко бъдеще.
Всички наостриха ли уши?
Тренираме локдаун с предучилищна група.
Браво. Всички да глътнат балонче.
Чудесно. Моля ви да не ставате.
И така.
ще започнем да правим едно нещо.
И то е за наша защита.
За да сме всички защитени. - Добре.
Ще си имаме кодова дума.
Знаете ли какво означава това? - Не.
Добре, сега ще обясня.
Кодовата дума ще е нещо като наша "тайна дума"
или израз, изречение.
Когато я кажа. Трябва да внимаваш, сладурче.
Разбра ли?
Когато я кажа,
отиваме да се скрием на едно място в класната стая, ясно?
Няма да я използваме често, но когато я кажа,
трябва да знаете, че е важно, нали?
За да се приберем всички живи и здрави.
Разбрахте ли? - Да.
Когато започнем да включваме децата в тренировките, много държа
да не използваме думите "въоръжен нападател", ясно?
Като родител на двегодишно дете не искам то да знае тези думи.
Не искам да се върне следобед от детска градина
и да каже: "Тате, човек с пистолет се опитваше да ме убие."
А кое е познато на малките деца?
Казвам им: "Днес ще се престорим,
"че навън има един голям, гладен динозавър.
"А ние не искаме този динозавър да влезе".
"О, не, г-н Анди, не искаме динозавърът да влезе."
"Добре, деца. А какво да направим?"
"О, затворете вратата!"
"Добре, ще затворим вратата. А да я заключа ли?"
"Да, г-н Анди, заключете я. - Добре."
"Ами ако динозавърът се сети как да отключи вратата?"
"Леле, г-н Анди, бутнете шкафа пред вратата."
"А дали динозавърът може да ни види през прозорците?"
"Г-н Анди, закрийте прозорците!"
"Добре, хайде да закрием прозорците.
"Да изгасим лампите
"и да сме тихи, за да не ни види и чуе динозавърът, нали?"
"Да, точно така."
"88 Тактикал" е стрелбищен и обучителен център в Небраска.
Добре.
Намерете изход!
Забавно е. На децата им харесва. Аз играя ролята на въоръжения нападател.
Това е еърсофт пистолет с лазер, безопасен за очите.
Вадя го, за да разберат,
че някой стреля по тях.
За да им вдигна адреналина, използвам това - електрошоков нож.
Определено ги наелектризира и няма как да ги нарани,
но им създава такава илюзия.
Намерете изход!
С електрошоковия нож тичат малко по-бързо.
Цяла седмица обучавах елитни екипи на СОБТ за бой в закрити помещения.
Скоро ще участвам в екип за специални операции.
Това е забавното - не знам какво ме чака.
От спецчасти до майки - покривам всички нужди.
Намерете изход!
На колко от вас им се е свивало под лъжичката
или са се притеснявали, че трябва да направят нещо?
Значи знаете какво е "бий се или бягай",
какво се случва с тялото ви?
Това е реакция към заплаха или страх
и тя освобождава вещества и хормони в тялото ни,
които ни правят по-силни и по-бързи.
Обиколил съм света като зелена барета в антитерористични операции.
И това, което повечето не разбират е, че човешките същества,
обикновените хора на тази планета,
са агресивни, суеверни и първични.
Хората казват: "Не искам да прибягвам до насилие."
Защо се смятате за много по-висши от всичко останало в природата?
Идва човек с оръжие, влиза в стаята ти.
Хващаш тук, издърпваш му ръката и.
Хващаш го тук и тук.
Държиш здраво и викаш за помощ.
Повикай помощ. Повикай помощ.
Добре, останалите, елате. Влезте.
Помощ. - Мигел.
Когато не знам какво да мисля, залагам на реалността.
Как да подготвиш дете за реалността, ако се боиш да му я покажеш?
Е, това беше добре.
Но я адаптирам към възрастта.
Разумен човек съм.
Определено трябва да се следи за това. Но ако ги пазиш прекалено,
как ще са готови да се справят сами?
Продължавай, докато падне.
Точно така. Браво.
Браво, хора. Отново, защо.
Масовите стрелби растат.
Мислите ли, че имат връзка с оръжията?
Нямат абсолютно никаква връзка с броя на оръжията.
Преди имахме по-широк достъп до огнестрелни оръжия.
Това изобщо не се е променило.
Полуавтоматичната карабина, от която хората толкова се боят,
съществува повече от сто години, за бога.
Категорично не е тя причината.
Единственото, което се е променило, е човекът.
И пак, на първо място, всичко се свежда до семейството,
липсата на сплотеност, на чувство за общност,
защото хората са егоисти, смятат, че светът се върти около тях,
че трябва да ги поощряват независимо какво правят.
Според мен много малко възрастни
държат на нашето мнение.
Ние преживяваме това всеки ден.
Преживяваме това, че...
ни е страх да ходим на училище,
защото може да ни застрелят, да изгубим приятел или учител.
И много хора
може би ги е грижа повече за правата им и казват.
"О, ами аз искам да имам правото да притежавам оръжие,
"така че не ме интересува дали ще те застрелят в училище."
Просто е обезсърчително, защото си мислиш:
"Значи ти пука повече за себе си,
"отколкото за всички ученици в Америка."
Особено когато това е водещата причина за смърт при децата в САЩ - безумие.
А не трябва да е така.
Това го няма никъде другаде по света.
Помня, че го чух като статистика.
И си казах: "Гледай ти". - "Супер".
И просто. Дори не ме изненада.
Помислих си: "Очаквах да стигнем дотук някой ден и ето на".
Така че.
EDGE е платформа за видеоигри,
създадена по поръчка на Министерството на вътрешната сигурност.
Играещите влизат в различни роли във виртуална стрелба в училище.
Махайте ми се от пътя веднага!
Незабавно заключване.
Тялото не може да стигне по-далеч от ума.
Говорим за "готовност", но тези думи...
Тялото не може да стигне по-далеч от ума.
Не мислиш какво би се случило.
Няма да реагираш както очакваш, когато нещата наистина се случат.
В комерсиалния свят на видеоигрите това са "игри с отворен свят".
"Гранд Тефт Ауто" вероятно е най-познатата от тях.
Тя е за много играчи, с различни сценарии.
Но няма да ви уча какво да правите във вашето училище.
Като инструктор, искам
да ви представя критичен инцидент,
който да ви накара да мислите и да реагирате.
А ако допуснем грешки, нека това да става тук.
Има спортни игри, комерсиални игри и стрелби от първо лице.
Ние имаме същите.
Първоначално започнахме с армията.
Когато се насочихме към училищата, разбрахме, че учителите
и персоналът са екипът за бързо реагиране.
Помнете - ако се случи нещо, играйте както в реалния живот.
Да започваме.
Здрасти, Мартинес, какво става?
Как си, пич?
Ще направя една обиколка.
Къде е кафето?
Не знам, да го потърсим. - Добре.
Чуваш ли ме? - Да, какво искаш?
Да поговоря с теб. - Добре.
Видях те с Джони.
Престани, не си.
Напротив. Добре де,
Били ми каза, че те е видял с Джони.
Я се разкарай.
Не си ми на нивото. Никога не си бил.
Май трябваше да остана с него.
Така ли? Или да си останеш сама.
Я стига.
О, не, чакай. Какво?
Той има пистолет.
Онова дете има пистолет.
Чувате ли гласове, хора, които викат?
Хей, той има пистолет!
Къде отиваш?
О, не!
Това с 911 не работи.
Къде бягаш? Изплаши ли се вече?
Някой да ми помогне!
Дебатът не спира. Видео игрите те поглъщат.
Къде е границата, кога потапянето в тях
започва да разваля съзнанието на хората, които ги играят?
Погледнато от другата страна,
когато се потопиш, имаш и възможността
да развиеш ума си както не сме си представяли преди.
Добре, по колко начина можеше да се развие това -
две деца се карат за гадже в коридора?
Очаквахте ли да се появи пистолет? - Не.
Добре.
Каква беше първата ви реакция?
Хайде да изиграем същата ситуация.
Нямам пистолет, нямам тейзър, нямам спрей. Какво правя?
Да го обсъдим.
Вече ни е познато усещането. Какво щеше да стане?
Влизаш в контакт с децата. Познаваш Тифани и Джордан.
Когато ситуацията се нажежи, заставаш пред тях и казваш:
"Хора, спрете. Стига."
Когато говоря твърдо с децата, макар че имам писклив глас,
им говоря и те спират. Имаше ситуация.
Аз нямам проблем с това. Правя го по цял ден.
Но това наистина деескалира.
Не това е проблемът. Казвам,
че ако прогимназист извади пистолет, както току-що видяхте,
не мога. Моята дума срещу.
Какви други варианти имаш? - Не знам.
Имаш ли нож? - Не.
Имаш ли палка? - Не.
Имаш ли лост? - Не.
Значи единственото, което имаш.
Са думите ми. - Способността ти да общуваш.
А отношенията ти с ученика?
Просто не харесвам оръжия.
Да, това е най-лошата възможна ситуация.
Чувала съм отговори като "Да дадем пистолети на учителите".
Правила съм го само веднъж, като експеримент.
Накарахме някого да стреля по нападателя.
Но той пропусна
и при разбора по видеозаписа проследихме траекторията.
Куршумът беше минал през прозореца, двора,
през друг прозорец и беше убил дете.
Казах си:
"Добре, ще запомня тази история и ще я разказвам."
По дяволите! Мразя такива учения.
Наистина не ги харесвам.
Съжалявам, това ме. Сърцето ми ще се пръсне.
Ще се справите чудесно.
Ще се справите.
Всичко ще е наред.
Спокойно.
Ще го взема за малко.
Не. Никой не е плакал.
Над 40 учители участват шест седмици в "Академия за учители".
Днес учителите
влизат в свръхреалистичен симулатор за стрелба.
Ще видите актьори в ролята на ученици и нападатели.
Лесно се забравя, че е игра.
Може ли да работим в екип? - Да, но не като "Ангелите на Чарли".
Без "Ангелите на Чарли". - Ясно.
Изстрели. - До всички екипи - има изстрели.
Изстрели.
Не се дръжте за ръце.
Без "Ангелите на Чарли".
Помнете, трябва да наблюдавате широк диапазон.
Оглеждайте се.
Оглеждайте се. Продължавайте.
Хей! Стой!
Там са. - Стреляйте, стреляйте.
Прицелете се.
В симулатора беше напрегнато.
Като излязох, пулсът ми беше 133. Сериозно.
Ето го!
На земята!
В главата си проиграх няколко пъти как да.
завия зад ъгъла и да го застрелям, да го неутрализирам.
Той ни каза: "Не мислете за нищо друго. Само за тук и сега -
"къде сте и какво ще направите."
Накара ни да дишаме дълбоко.
И след това започнахме.
Помогнете ни! Отиват към библиотеката!
Стой! На земята!
Фокусирай се върху последното място.
Точно така. Сега огледай навсякъде другаде.
Кой е вътре?
Да тръгваме.
Хора, стойте там.
Там, там. Какво беше това?
Добре, гръб до гръб. Хайде.
Когато играхме сценария, това беше.
най-простата тренировка по стрелба,
това правихме цял ден.
Имам навика да мисля прекалено.
Но ако ме оставите в стая и обявят локдаун,
знам, че ако не чуя вратата да се отключва,
но някой успее да я отвори, значи застрашава децата ми
и това променя всичко.
Браво.
Как ти се стори?
Аз не.
Мислех, че ще ме е страх да застрелям човек.
Не ме е страх да застрелям човек.
Съжалявам. Ако по този начин ще опазя децата си.
Така е. Точно така.
Трябва да си като майка орлица.
Днес Медфорд проведе междуведомствена тренировка.
...Инцидент с много жертви.
...тренировка с много жертви.
Пълномащабна тренировка за въоръжен нападател.
...Едно от най-мащабните учения.
Граждани на възраст от 12.
Лице в лице с въоръжен нападател.
Планирахме тренировката с месеци.
ТРЕНИРОВКА ЗА ИНЦИДЕНТИ С МНОГО ЖЕРТВИ
Добро утро. - Добро утро.
Майчице!
В началото не беше разбъркана добре, колкото и да е странно.
Разбъркваме още малко.
Виж колко хубаво червено става.
Тази сутрин станах и първата ми мисъл беше:
"Какво биха дали хората в Ювалди
"да са част от нещо подобно
"година, шест месеца или седмица преди трагедията,
"която се случи там?".
Биха дали всичко, за да участват.
И затова исках, поне за миг,
да почетем трагедиите, които ни доведоха дотук.
Ние не можем да контролираме много неща,
но можем да контролираме себе си -
да сме готови, ако се случи извънредна ситуация.
Нашите мисли и молитви са с всички, които са преживели това наистина.
И днес няма да пропилеем тази възможност.
...тоалетните.
Благодаря на всички.
Добре.
Микрофон, проба. - Едно, две.
Проба на микрофони.
Готови ли сте?
Както се разбрахме - силни викове: "Искам мама!",
"Искам татко!".
Викайте: "Къде е брат ми? Къде е сестра ми?
"Защо не ми помагате? Помощ!
"Не искам да умирам!".
Не щадете екипите на спешна помощ!
Знаете си маршрута, нали? - Знаем маршрута.
Време е.
Ако не личи, всички се усмихваме. - Да, почти. Отворено е.
Добре, започвайте.
Помощ! Моля ви!
Моля ви, помогнете ми.
Телефон 112. Какъв е адресът?
Аз съм Чип. Виждам бейзболното игрище.
Притича човек, имаше две експлозии
и един, май че с пушка, застреля няколко деца.
Пълно е с хора.
БОРЕТЕ СЕ И ПОБЕДЕТЕ
Моля ви, помогнете ми.
Не искам да умра!
Центърът за спешни случаи е уведомен.
Органите на реда са на път.
Учители, обезопасете стаите за заключване при директна заплаха.
Системата за реагиране при извънредни ситуации е активирана.
Центърът за спешни случаи е уведомен.
Органите на реда са на път.
Хайде да се съберем за малко тук.
Ние.
Може да намерим празна класна стая.
Не знам какво става в коридора.
Виждам, че. на етажа под нас
има пострадали.
Не виждам на нашия втори етаж засега да се е случило нещо.
Но трябва да помислим какво ще правим,
защото има пожар, който приближава нашата стая
и вече мирише на дим.
Трябва да тръгваме.
Ще тичаме, разбрахте ли?
Ще се погрижа всички да сме заедно.
Помните ли къде отиваме?
Да. - Добре. Ще тичаме наляво.
...Центърът е уведомен.
Органите на реда са на път.
Ще надникна за миг навън.
...класните стаи за заключване при директна заплаха.
Назад.
Слушайте. Пожарът е твърде силен. Не можем да стоим повече тук.
Трябва да бягаме.
Добре, бягаме на зигзаг.
Готови ли сте?
Тичайте, тичайте! Насам. Хайде.
След мен. Насам.
Ако видите полиция, вдигнете ръце.
Вътре още има въоръжен нападател.
Знаете ли, не разбирам мисленето на човек,
който решава да стреля в училище.
В повечето случаи
това е начин да се почувства.
забелязан, начин да усети, че е оказал някакво влияние на света -
негативно, но все пак влияние.
Ако може да съберем всички такива хора
и да ги прегърнем и да се помолим,
да ги убедим, че имат значение,
че някой го е грижа.
Но това е много трудно.
Знаете ли, аз имам двеста деца.
Много е трудно.
И се уморих. Те се умориха.
Ежедневието ни е натоварено.
Случва се да им се скарам. Те ми се сопват.
И знам, че учениците си тръгват от час
с усещането, че.
на учителя изобщо не му пука.
И ми е много мъчно.
Но аз съм обикновен човек.
Ходя всеки ден на работа, опитвам се да оцелея и.
Иска ми се да мога да ги разбирам по-добре,
но може би се старая просто да не се разпадна
и да помагам на колкото мога повече от тях.
Тази сутрин в 9,02 ч.
Диспечерският ни център получи сигнал от бутон за спешно реагиране
от средно училище "Оукдейл".
Малко след това
започнахме да получаваме още обаждания и текстови съобщения
за въоръжен нападател.
Нападателят е неутрализиран!
Горе ръцете! Покажете си ръцете!
Две врати, Раймър.
Джей, това огнестрелна рана в гърба ли е?
Началник.
Докторе, какво виждам тук, по лицето?
Това огнестрелна рана ли е?
Днес имаме човешки жертви
и молим за уважение към семействата и всички засегнати.
Дайте ни време да проведем разследването
и тогава ще направим изявления.
Случилото се днес е трагично
и наистина немислимо.
То оставя дълбок отпечатък върху тази общност.
Но тя е силна
и ще го преодолеем заедно.
Всичко ще е наред.
Ще се обадим на родителите ти.
Поеми дълбоко въздух.
Опитай се да вдишаш.
Скоро всичко ще свърши.
Опитай се да не отваряш очи
и се фокусирай върху дишането.
Поеми дълбоко въздух и издишай.
Скоро ще се обадим на родителите ти.
Поеми дълбоко въздух.
Дълбоки вдишвания - вдишай и издишай.
Вдишай и издишай.
Свършихте си работата много съвестно.
Браво, началник.
Добра работа.
Тренировки. - Да се подготвим за втората.
ИСТИНСКА ПРЕСКОНФЕРЕНЦИЯ
Благодаря, началник.
Започнах една предишна пресконференция с думите -
беше както на истинска,
реална пресконференция -
че е съкрушителен ден за училищен окръг Медфорд
и влизайки в тази роля, това беше вярно.
Но ще ви кажа, че дори в този момент
това също е тъжен ден за всички нас,
които имаме ученици в държавни училища.
Ще кажа, че това е нещо необходимо,
нещо, което трябва да правим.
И пак повтарям - трябва да го правим.
Да си признаем, че сме стигнали дотук като страна,
като жители на тази долина.
И няма да се извинявам
за събитието, което току-що проведохме заедно.
Напомних на екипа днес, че това, което правим тук,
в училищен окръг Медфорд,
е да изграждаме мускулна памет, да осмисляме
и да гарантираме, че ще минимизираме
загубата на човешки живот, ако подобно нещо се случи тук.
И много се радвам, че днес успяхме да го направим.
Но не искам да забравяме факта,
че все пак е тъжно, че ни се налага да правим това.
Не знам какво ще правя до края на деня.
Това си беше доста шокиращо, така че вероятно ще гледам да се разсея.
САМО ДУМИ И МОЛИТВИ
Посвещава се на Доналд Димок и Рос Макдонъл
Превод: Ева Йорданова За TransPerfect Media