Кожен вулик містить тисячі бджіл.
У світі є понад 20 000 видів бджіл.
ВУЛИЧНІ КОТИ
І медоносна бджола — одна з найвідоміших та одомашнених.
- Бандо. - Звали.
Гаразд. Що ви… А, бджоли.
- Бджоли неймовірні. - Не дуже.
До біса їх. Засранці з жалами.
- Ага. - Вони жалять лише для самозахисту.
- І підступні. - І часто через це гинуть.
От і добре. Шкідники.
Такі собі шкідники, які є основою життя на Землі.
- Та ну тебе. - Так. Без бджіл у вас не було б їжі.
Лайно собаче!
Вони ж тільки мед роблять. Ненавиджу мед.
Хай хоч вдавляться! Це тобі не сир і не м'ясо.
- Ага? - Щось хороше, за чим я б сумував!
Та без запилення квітів бджолами вся рослинність загине.
Всі тварини помруть з голоду.
Ще чого. Вони щось інше знайдуть.
Не знайдуть. Я про це й кажу.
Підуть в сраний супермаркет
і курки шмат зжеруть, тупе ти вайло.
- Курки не буде. - То сирних паличок. Будь-чого.
«Бджоли закінчилися». «І що?» «Немає меду!»
«Купимо в супермаркеті щось інше. Сраних сосисок!»
- Сосисок не буде. - Звісно, що будуть!
- Бо бджоли сосиски не роблять! - Лише сраного меду не буде!
Рослини зникнуть, то що їстимуть тварини? Подумайте самі.
Якщо не буде рослинності, а отже тварин, що нею харчуються,
що тоді їстимуть інші тварини?
Сраку.
Сра-ку.
Жуй її, якщо голодний. І навіть якщо не голодний.
- Ням-ням. - Типу, анус їсти?
- Жувати і ковтати? - Як маленького кальмара?
Якби ви з голоду вмирали, анус якої тварини з'їли б першим?
Хробака. На закуску.
- А в них є анус? - Я б зробив. Своїм іклом.
- І з якого кінця має бути анус? - А є різниця?
Так якщо ти дірку в голові проб'єш, що тоді?
З вами марно говорити.
- Дійшло. - Нарешті.
- Цікавий факт. - Починається.
- І нащо старатися? - Нам вирішувати.
- Так! -«До речі, цікава історія».
- Так! - Та ну? Доведи.
Доведи, засранцю.
За все життя одна бджола виробляє еквівалент однієї банки меду.
Ледача дупа.
- Так! Котра бджола? - Що?
Ти сказав, що одна бджола робить банку меду. Ім'я ледаря в студію.
- Як його звати, трясця? - Так.
Ні. Якась бджола.
- А ми питаємо, хто? - Хто не відпрацьовує свою вагу?
Так! Женіть його з вулика!
Він відпрацьовує свою вагу! Він майже нічого не важить.
А банка меду — це скільки? 500 грамів?
Якби я керував тим вуликом: «У нас тут замовлення.
Потрібен сраний мільйон банок меду. Хто, курва, зробив лише одну?»
Не доручайте нічого бджілці Боббі. Одну зробить.
- Так! Що з тобою не так? - Сусід — хоча б п'ять.
Існує, певно, мільйон бджіл, що по одній роблять.
Як той однорукий із «Списку Шиндлера». Не наймайте його!
Він все нацикам зіпсує!
Словом, нафіг тих бджіл.
Ясно? Жахливі істоти.
Огидні й повзучі.
Гаразд, хоча ця відраза до бджіл, відверто кажучи, дивна.
- Ти про що? - Немає причин боятися бджіл.
Я їх не боюся. Я їх, бляха, зжеру.
- Тоді вони тебе вжалять. - Чудово.
Нехай жалять, поки я їх їстиму. Я ще швидше їстиму.
- Гарна ідея. - Що?
- Позбудемося посередника. - Тобто?
Байдуже, що вони роблять їжу. Вони самі їжа.
- Точно! - Їж бджолу.
- Зжеремо бджіл. - Їж бджолу.
- Жах. - Може, пошукаємо мій дім?
Так! Точно.
Нам потрібні… Велика дорога з мостом і церквою?
Може я знову з гірки на майданчику з'їду.
Ще одна зачіпка!
- Там є майданчик? - Так!
Ходімо знайдемо майданчик біля мосту через дорогу,
тоді церкву,
і з'їмо кілька сраних бджіл.
Я — проти поїдання бджіл.
Он Олів.
- Привіт. Як воно? - Нормально.
- Привіт. - Що робите?
Та,
шукаємо дім Кицюні і бджіл. Не бачила?
- Бджіл? - Так.
- А що воно таке? Щось типу ос? - Щось таке.
- А яка різниця? - Вони роблять мед.
- А оси що? - Нічого.
- Та де там. - Нічого вартого уваги.
А гігантські азійські шершні?
- Вони теж нічого вартого не виробляють. - Ясно.
Коротше, ми бджіл шукаємо.
Будемо їх жерти. Щоб провчити.
- А як вжалять? - Чудове питання.
- Не можна їхній мішечок стискати. - Люблю, коли ти вульгарна.
- Що? - Що чула.
Знаєте, що я зроблю, якщо вони мене вжалять?
- Що? - Смакуватиму їхню смерть.
Що, мусив мене вжалити? І сам собі кишки випустив.
Так тобі. Добраніч.
Тупа дзижчалка.
А якщо вжалять всі разом?
- Усім дістанеться. - Пожалкуєш!
Може якусь мить і пожалкую.
А вони жалкуватимуть вічність. Бо всі вмруть.
Спробував – тепер отримуй.
Непогано.
А є ж гірки, де у воду з'їжджаєш?
- Водяні гірки. - Звучить жахливо.
Що вони надумали?
Боже!
Якого… Ти в порядку?
Так.
Малі виродки.
- Усе гаразд. - Ні, не гаразд.
- Більше він тебе не скривдить. - Звідки ти знаєш?
Скажімо так, я з ним поговорив.
- І що він сказав? - Сказав…
Впіймала!
- Гей! - Обережно.
- І як на смак? - Як родзинка.
Як гумка.
- Що? - Чекайте.
У мене язик набрякає.
- Її вжалили! - Гадаєш?
- Як це сталося? -«Як це сталося?»
А ти як гадаєш? Вона її з'їла.
- У мене горло стискається. - Зробіть щось, бляха!
- Повітря… Поможіть! - Спокійно.
- Що ти робиш? - Сцю на тебе.
- Щоб зняти біль від жала. - Це від медуз, тупе ти вайло.
Помилочка вийшла.
Боже. Ти так дивно виглядаєш, Олів.
У тебе язик разів у п'ять розпух, бляха.
- А це ідея. - Що?
- Дам себе у член вжалити. - Геній.
Генієм це важко назвати.
Тямущий. У нього буде здоровенний прутень.
Звісно, що не буде.
Буде! Глянь на її язик.
А тепер помнож на його прутня і порахуй! Величезний.
Та він буде надто чутливий, щоб щось робити.
- А тобі яке діло, друже? - Ага! Знайшовся експерт по прутнях.
У нього буде найбільший член на районі. Пишаюся тобою.
- А чого в тебе так сеча смердить? - Діабет.
- Багато тістечок їси? - Ага. Дуже.
- Бджола! - О, бджола. Побіг!
Загнав її в кут. Дістає прутня.
Прямо на неї прутня націлив.
Давай, бджілко.
Усе гаразд. Йди до мене. Лізь на моє стебло.
- Він її вмовляє. - Отак. Не соромся.
Задкуй на моє стебло. Прямо на шолом. До основи.
Чорт забирай.
- В яйця вжалила? - Ага. Ну, нічого.
Непогано. Зацініть розмір дзвіночків.
Зацініть кульки. З ними — хоч в лотерею грай.
- Що робитимеш? - Піду на вечірку.
Знаєш, з погляду перспективи, у тебе тепер прутень менший став.
Яйця, звісно, здоровезні. Але член через них нулячий.
- А таки здоровезні. - Але ненадовго.
Схоже на вечірку.
- Так. - Шкода, що яйця стухли.
Он Лара.
Давай.
Привіт.
- Ти як? - Нормально.
Що робиш?
Та от шукаємо
дім Кицюні.
- Привіт. - Ага.
Десь так.
- А ви що робите? - Тусуємось.
- Справді? - В нас тут вечірка.
- Непогано. - Танцюємо.
- Хочеш потанцювати? - Насолоджуйся… Ні.
Не варто. У нас був важкий день.
Ми їли бджіл, а Олів вжалили в язик.
- Справді? - Дуже боляче.
А Пука вжалили в яйця.
- Справді? - Але це було навмисно.
Нащо тобі було, щоб тебе в яйця вжалили?
Та я хотів, щоб у стебло вжалили.
- У що? - У пісюна.
Нащо?
Хотів, щоб він у п'ять разів збільшився. Січеш, мила?
Ні.
І як пройшло?
Його вжалили в яйця, і вони розпухли.
- Великі стали? - Величезні.
Але 25 хвилин веселощів було.
- Ясно. - Він плівся за нами.
І зойкав щоразу, як вони билися об землю.
Ніби на дитячому стрибуні скакав, бляха.
І знову його геніальний план обернувся до нього сракою.
- Насичений день? - Ага.
Гаразд, тоді ми пішли.
Вибачай. Ходімо, бандо.
А чому ти не танцюєш?
Більше дивитися люблю.
Справді?
Ні.
Насправді ні.
Я більше танцювати люблю. Бо так веселіше.
- Та я жирний і старий, і виглядаю тупо. - Яка різниця, якщо це весело?
Ну,
річ от у чому.
Я, типу, зразок для наслідування. Банда на мене рівняється.
А якщо я тупо виглядатиму, то їм нема буде на кого рівнятися, тож…
І, якщо чесно, я трохи спасував…
- Але ж Лара хоче з тобою потанцювати. - Так, але вона переб'ється…
Не віриться, що тебе турбує, як ти виглядаєш.
Ти ж нічого не боїшся.
Ти стільки всього досяг. Ти ж, типу, найкращий кіт у районі.
Ага.
Нічого я не досяг.
Це все брехня. Оце «найкращий кіт у районі» —
це пустий звук. Не певен, що це правда.
Я звичайний кіт у звичайному місці.
Якось виживаю день за днем. Іноді й сам не знаю, як.
Піклуватися про тебе —
це найкраще, що я зробив у житті.
Справді?
Так. Справді.
Гаразд, знайдімо твій дім.
Дивіться, ось він.
- Це твій дім? - Так.
- Впевнена? - Так, це… То це…
Ось ці квіти. Я їх впізнаю.
Оце моя стара іграшка.
Справді?
Так, вона моя.
Ясно.
- Ну що ж. - Ага.
Я ж казав, що ми знайдемо твою сім'ю.
Гаразд. Зараз ззаду зайду і знайду вхід.
Молодець, мала. Не пропадай.
- Ага. - Я сумуватиму, Кицюню.
- Дякую вам усім. - Приємно було.
- Ага. - Бережи себе, гаразд?
- Не вішай носа. - Гаразд.
- Добре. - Я за вами сумуватиму.
Ще побачимося.
Вау, це навіть краще за колишнє!
А то.
Вибачай, мала.
Вони переїхали.
- О ні. - Ага.
- Вибач, мала. - Жах.
- Вибач. - А мені не сумно.
Що…
Не сумно,
що в тебе немає сім'ї?
У мене є сім'я.
Ходімо додому.
Як там нове кошеня?
Не таке гарне, як ти, мала.
Дякую, Ґасе.
Давай, Ґасе.
Ви її бачили?
Таку гарну і витончену Вона зачарувала мене стилем і грацією
Я відчуваю її з іншого кінця кімнати
Так, це кохання третього ступеня
Ох, крихітко
Невже і не поглянеш на мене?
Ох, крихітко
Ну ж бо, ризикни
Ти вже достатньо доросла Щоб танцювати всю ніч до ранку
Ну ж бо, крихітко
Танцюй всю ніч до ранку
Може і нам варто зійтися?
Для чого?
Ну,
сам знаєш…
Кошенят завести і таке інше.
Ну…
у мене немає яєчок.
- Що? - Яєць.
- У мене немає яєць. - Мені байдуже на яйця.
- Головне, що член є. - Ти розумієш, що це значить?
- Що? - У мене немає потягу.
І,
звісно, кошенят бути не може.
Зрозуміло.
- Олів. - У тебе яйця є?
- Ага. - Бувай.
Круто.
- Хтось хоче потанцювати? - Ні, точно ні.
- До біса. - Я з тобою потанцюю, мала.
- М'якотілий засранець. - Педофіл.
Годі вже. Ходімо!
Нумо танцювати!
Лишилися ми вдвох, ага?
- Сидимо тут. - Ага.
Пара засранців.
Так нічого і не досягли.
За себе говори, я сьогодні малого вбив.
- Він точно мертвий? - Чув, як шия хруснула.
Як не мертвий, то точно тепер овоч.
- Всі ми скоро помремо. - Ага.
Переклад субтитрів: Бурштина Терещенко