V každém úlu jsou tisíce včel.
Na světě je přes 20 000 známých druhů včel.
Včela medonosná patří mezi nejznámější domestikované druhy.
- Čau. - Vodpal.
Jasně. Co to… Aha, včely.
- Včely jsou úžasné. - Ani ne.
Jebat je. Bodavý svině.
- Jo. - Bodají jen v sebeobraně.
- Určitě. - A obvykle kvůli tomu zemřou.
Dobře. Špíny.
Špíny, které jsou zásadní pro život na Zemi.
- Neser. - Bez včel bychom neměli jídlo.
Kravina!
Dělají jen med, ne? A med je pěkně hnusnej.
Ať si ho strčej. Nedělají sýr, maso a podobně.
- Dobroty. - To bych postrádal.
Bez opylování včelami by vyhynula veškerá vegetace.
- Tudíž by vyhladověla i zvířata. - Ne, žraly by něco jinýho.
Ne. O to právě jde.
Ale jo. Šly by do supermarketu a daly si kuře nebo něco, ty debile.
- Kuřata by nebyla. - Tak sýrový nitě.
„Včely došly.“ „A?“ „Není med!“
„Tak si dáme něco jinýho. Třeba klobásy!“
- Klobásy by nebyly. - Klobásy by byly!
- Včely klobásy nedělají! - Nebyl by jen debilní med!
Nebyly by rostliny, tak co by asi žrala zvířata? Zamyslete se.
Když nebude vegetace, nebudou býložravci, co by žrala ostatní zvířata?
Prdel.
Pr… del.
Když máš hlad, můžeš ji lízat. Když ne, tak taky.
- Mňam. - Dal by sis prdel?
- Snědl bys ji? - Jako kalamára?
Kdybys umíral hlady, jakou prdel bys sežral jako první?
Začal bych červem.
- Červi mají prdel? - Udělal bych mu ji tesákem.
- Na kterým konci? - Záleží na tom?
- Co když jsi mu zrovna proděravěl hlavu? - Bavit se s vámi je ztráta času.
- Doteklo mu to. - Konečně.
- Zajímavost. - A zas kecá.
- Proč se snažím? - Uvidíme.
- Jo! - „Vskutku zajímavé.“
- Jo! - Jo, dokaž to. Dokaž to, čuráku.
Jedna včela za život vyrobí ekvivalent sklenice medu.
Líná čubka.
- Jo! Která včela? - Co?
Říkal jsi, že jedna včela vyrobí sklenici. Zajímá mě, jak se jmenuje.
- Řekni to jméno. - Jo.
Prostě obecně včela.
- A nás zajímá, která to je. - Která se fláká?
Jo! Vyhoďte ji z úlu!
Žádná se nefláká. Je maličká a hodně maká. A sklenice medu váží kolik? Pět set gramů?
Kdybych velel úlu, řekl bych:
„Máme objednávku na milion sklenic medu. Která píča udělala jen jednu?“
Nezadávejte to Bobině, udělá jen jednu.
- Jo. Děláš si prdel? - Ta druhá udělala pět.
Nejspíš je tam milion včel, každá vyrobí jednu.
Jak ten jednorukej v Schindlerově seznamu. Nezaměstnávat! Akorát to náckům posere!
Stručně řečeno, včely jsou na hovno.
Jasný? Jsou hrozný.
Nechutný potvory.
Tvoje averze ke včelám je vskutku podivná.
- Jak to? - Není důvod se jich bát.
- Já se nebojím. Sežral bych je. - Jasně.
- To by tě bodly. - Fajn. Tak budu žrát rychleji.
- To je nápad. - Co?
- Vynecháme prostředníka. - Cože?
Je fuk, jestli dělají jídlo. Jsou jídlo.
- Jsou jídlo! - Sežer včelu.
- Sežerem ty včely. - Sežerem je.
- Děs. - Budeme hledat můj dům?
Jo! Jasně.
Jo, musíme hledat… Co to bylo? Velkou silnici s mostem a kostelem?
Třeba se zas sklouznu na skluzavce.
Další stopa!
- Je tam hřiště? - Jo!
Takže najdeme hřiště u mostu přes silnici, pak kostel. A sežereme nějaký včely.
Žraní včel neschvaluji.
Hele, Olive.
- Ahoj. Dobrý? - Jo.
- Ahoj. - Co děláte?
Jen…
hledáme domov kotěte a včely. Neviděla jsi nějaký?
- Co, včely? - Jo.
- Co to je? Něco jako vosy? - Skoro.
- V čem je rozdíl? - Dělají med.
- Co dělají vosy? - Nic.
- Ale jo. - Nic zásadního.
A co obří sršně asijské?
- Ty taky nedělají nic zásadního. - Aha.
Každopádně hledáme včely. Protože je sežereme. Ukážeme jim.
- Co když tě bodnou? - Skvělá otázka.
- Neměl bys jim mačkat pytel. - Líbí se mi, když jsi sprostá.
- Co? - No jo.
Víš, co udělám, když mě bodnou?
- Co? - Budu koukat, jak umírají.
„Tak jsi to zkusila. Ale vyrvala sis střeva.“
Takže končíš, dobrou.
Ty bzučící píčo.
Co když tě bodnou hromadně?
- To je fuk. - Bude to bolet.
Bolet to bude chvilku. Je to bude trápit věčně, protože chcípnou.
Zkusily jste to, teď táhněte.
- Paráda. - Dělají se i skluzavky do vody, ne?
- Tobogány. - To bych nechtěl.
Co chystají?
- Panebože. - Co to… Jsi v pořádku?
Nic mi není.
Čuráci mrňaví.
- To je dobrý. - Ne, není to dobrý.
Už ti nebude ubližovat.
- Jak to víš? - Řekněme, že jsem si s ním promluvil.
- A co říkal? - Říkal…
Hele, jednu mám.
- Fajn! - Opatrně.
- Jak chutná? - Jako rozinka.
Je tuhá.
- Co? - Počkej.
Otekl mi jazyk.
- Bodla ji. - Fakt?
- Jak se to stalo? - „Jak se to stalo?“ Jak asi? Sežrala ji.
- Mám stažený krk. - Udělej něco!
- Nemůžu dýchat! - Klid.
- Co to děláš? - Chčiju na tebe.
- To pomáhá na bolest. - To je na medúzy, ty debile.
Nevinná chyba.
Bože. Vypadáš fakt divně, Olive.
Jazyk máš tak pětkrát větší než normálně.
Mám nápad.
- Cože? - Ať mě bodne do péra.
- Geniální. - Vlastně ani ne.
Je to chytrý. Bude mít pěkně velký péro.
- Ale nebude! - Bude! Koukej na její jazyk.
Vynásob to jeho ptákem a spočítej si to. Bude mít obří péro!
Ale bude tak citlivý, že s ním nic nezmůže.
- Co je ti do toho, kámo? - Jo! Ty odborníku na čuráky.
Bude mít největší péro v okolí. To je borec.
- Proč tvá moč tak smrdí? - Je diabetik.
- Jíš hodně dortů? - Jo, spoustu.
- Další včela. - Další. Jde po ní!
Je u ní. Vystrkuje péro.
Míří pérem přímo na ni.
Pojď, včelko.
To nic. Vlez mi na pérko, včelko.
- Láká ji. - To je ono, nestyď se.
Vlez mi na klacek. Pěkně ke kořenu.
Ty krávo.
- Bodla tě do koulí? - Jo. No nic.
Skoro to vyšlo. Koukejte na ně.
Jako koule na losování. Vyhrál jsi loterii.
- Co budeš dělat? - Pařit.
Víš, co se ale stalo? Jde o perspektivu.
Máš teď menší péro.
Mega koule, ale z péra je teď prcek.
- Jsou to mega koule. - Nevydrží dlouho.
Tady to žije.
- Jo. - Škoda, že ti splaskly koule.
Támhle je Lara.
Jen běž.
Ahoj.
- Máš se? - Jo.
Co děláš?
Hledám…
domov kotěte.
- Ahoj. - Jo.
Takže tak.
- Co děláš ty? - Jen se toulám.
- Jo? Jo. - Máme párty.
- A tančíme. - To je fajn.
- Nechceš si zatancovat? - Užij… Ne.
Radši ne. Měli jsme náročný den.
Žrali jsme včely. Jedna bodla Olive do jazyka.
- Fakt? - Bolelo to.
A Blitek dostal žihadlo do koulí.
- Fakt? - To bylo schválně.
Proč by se nechal bodat do koulí?
Chtěl jsem, aby mě bodla do klacku.
- Do čeho? - Do pinďoura.
Proč?
Chtěl jsem, aby byl pětkrát větší. Chápeš, zlato?
Ne. A jak to dopadlo?
Dostal žihadlo do koulí a ty otekly.
- Zvětšily se? - Do obřích rozměrů.
Ale 25 minut to byla zábava.
- Jasně. - Kolébal se.
Kdykoli se dotkly země, bolelo ho to.
Jako by jezdil na skákacím míči.
Kvůli svýmu plánu zas jednou vypadal jako debil.
- Takže fofry? - Jo.
No nic, my půjdeme.
Takže se omlouvám. Jdeme, bando.
Proč netančíš?
Radši se dívám.
Fakt?
Ne. Ani ne.
Radši tancuju, protože je to větší zábava.
- Ale jsem tlustej, starej a vypadám blbě. - Proč to řešíš?
No…
jde o to, že jsem tak trochu vzor. Banda ke mně vzhlíží.
Když budu vypadat blbě, nebudou mít vzor, takže…
A taky jsem popravdě ztratil kuráž, ale…
- Ale Lara by s tebou tančit chtěla. - Jo, ale zvládne to.
Nemůžu uvěřit, že řešíš vzhled.
Vždyť se ničeho nebojíš.
Hodně jsi toho dokázal. Jsi nejlepší kocour v okolí.
Jo.
Nedokázal jsem nic.
Jsou to kecy. Nejlepší kocour v okolí?
To nic nevypovídá. Možná to tak ani není. Jsem průměrnej kocour na průměrným místě.
Přežívám ze dne na den. Někdy ani nevím proč.
Péče o tebe…
je to nejlepší, co jsem kdy udělal.
Fakt?
Jo. Fakt.
Tak jo, najdeme tvůj domov.
Hele, tady to je.
- To je tvůj dům? - Jo.
- Určitě? - Jo, je to…
Poznávám tyhle kytky.
- Tohle je moje stará hračka. - Fakt?
Jo, je moje.
Dobře.
- Tak jo. - Dobře.
Říkal jsem, že tvoji rodinu najdeme, ne?
Dobře. Oběhnu to a najdu cestu dovnitř.
Dobrá práce. A nezapomeň na nás.
- Jo. - Budeš mi chybět, kotě.
- Díky. - Bylo nám potěšením.
- Jo. - Dávej na sebe pozor.
- Hlavu vzhůru. - Dobře.
- Fajn. - Budete mi chybět.
Ale uvidíme se.
- Tohle je ještě lepší než to první! - Rozhodně.
Mrzí mě to, děvče.
Odstěhovali se.
- Ale ne. - Jo.
- Je mi líto. - To je hrůza.
- Škoda. - Nejsem smutná.
Co…
Tobě nevadí,
že nemáš rodinu?
Já mám rodinu.
Jdeme domů.
Jaké bylo to nové kotě?
Ne tak dobré jako ty.
Díky, Gusi.
Tak jo, Gusi.
Viděli jste ji?
Je vážně krásná. Dostala mě stylem svým.
Všímám si jí přes místnost celou.
Ano, je to láska naprosto jasná.
Ach, bejby, bejby.
Nepodíváš se na mě?
Ach, bejby, bejby.
No tak! Zkusme to!
Jsi dost stará, abys v tanci stačila mně.
No tak, bejby.
V tanci stačíš mně.
Možná bychom se měli dát dohromady.
A proč?
No…
Však víš.
Abychom měli koťata a tak.
Jo.
Nemám varlata.
- Co? - Koule.
- Nemám koule. - Na koule kašlu.
- Hlavně že máš ptáka. - Ale víš, co to znamená?
- Co? - Nemám ty pudy.
A…
koťata tak nepřipadají v úvahu.
Aha.
- Čau, Olive. - Máš koule?
- Jo. - Čus.
Super.
- Nechcete si zatancovat? - Rozhodně ne.
- Na to seru. - Já si s tebou zatančím.
- Měkkejši. - Jsi fakt úchyl.
Nechte toho. Pojď!
Jdeme na to!
Zbyli jsme jen my dva, co?
- Sedíme tady. - Jo.
Dva píčusové.
Nikdy jsme to nikam nedotáhli.
Mluv za sebe. Já dneska zabil kluka.
- Určitě umřel? - Prasknul mu vaz.
Jestli neumřel, je z něj ležák.
- Brzy budeme mrtví všichni. - Jo.
Překlad titulků: Tomáš Slavík