ШЛЯХ БАКІ: НЕПЕРЕМОЖНИЙ САМУРАЙ
Що?
Що це було?
Удар з майже нульової відстані.
Але чи справді він міг розсікти з такої відстані?
Хлопець це відчув.
«Я поранений!»
Його не розсікли фізично.
Він не отримав справжній удар мечем.
Але погляньте.
Це…
Це спрацювало.
Він не може опиратися відчуттю, що його розсікли, навіть якщо намагається.
Навіть якщо він це заперечує, його тіло це визнає.
Мені теж до вподоби ближній бій.
Він навчився.
Збивання?
Це вже бійка.
Зрозуміло.
Це нова техніка, якої я раніше не бачив.
Воїн Мусаші Міямото, якого перенесли в наш час.
Це не буде лише схрещення клинків.
Різати. Бити. Протикати. Душити. Кидати.
«Мусаші не такий сильний без зброї».
Не варто чекати на таке диво.
Мозок посилає сигнал за пів секунди до усвідомлення.
Він бачить імпульс Мусаші за пів секунди до нього.
Битва майстрів, які перехоплюють намір атаки ще в зародку.
Бакі клюнув.
Однокласник якось пожартував і забрав у нього стілець.
Витягнув його з усієї сили.
Що?
Так, я одразу зрозумів.
Він точно тренується.
ОДНОКЛАСНИК
Ні, я не сказав цього вголос, але був у цьому впевнений.
Я вже помічав,
що Бакі сильніший за спортсменів у спортивних клубах.
Він точно був сильним.
Він неймовірно сильний.
Це неможливо.
Він геть на іншому рівні.
Не дивно, що він клюнув на приманку.
Сигнал мозку, що виникає ще до усвідомлення.
Він відчув цей імпульс раніше за самого Мусаші.
Коли Мусаші вирішив діяти, Бакі вже випередив його.
Сен-но-сен вищого рівня — контроль дії на етапі наміру.
Я можу якось встигати за цим,
але Мусаші показав дещо більше.
Контратака з використання сигналів мозку як приманки.
Контакт означав миттєве завершення бою.
Поразка означала смерть у ту епоху.
Поєдинок майстрів.
Такий рівень читання один одного, певно, був для них звичайним.
Йому не вдасться перемогти таке.
Ти так думаєш?
Що?
Поєдинок зі справжнім Мусаші Міямото,
богом війни, якого шанують у єдиноборствах…
Невже шедевр бойових мистецтв сучасності йому поступиться?
У день, коли Ізо Мотобе бився з Мусаші,
рано-вранці, у домі Мотобе,
коли зайшла мова про кількість щоденних тренувань,
той тип Мотобе сказав неймовірну фразу.
«Я кілька разів на день відриваюся від бойових мистецтв».
Коли ходжу, стою, сиджу чи лежу.
Я думаю про бойові мистецтва весь день.
Невже Ґокі Шібукава так сильно любить бойові мистецтва?
А як щодо мого вчителя Мікошіби?
А засновника айкі Сокаку Такеди?
Мотобе.
Цей принцип. У кого ти цього навчився?
Хай твоя хода втілює бойову доблесть.
Я думав, що все життя жив із цим переконанням, але…
Але?
Дехто перевернув моє уявлення про тренування.
Це той, кого ви добре знаєте.
Бакі Ханма.
Чи то ходьба, чи стояння, чи сидіння, чи лежання,
чи то важка праця, чи випробування, усе в його повсякденному житті — гра.
Він цілий день грається в бойові мистецтва.
Це вже занадто.
Трудяга не переможе суперника, який отримує задоволення від процесу.
Хлопче.
Що ти задумав, передавши меч самому Мусаші?
Я копіюю тебе.
Навіщо?
Бо це твоя стихія.
Я вже багато разів розсік тебе без меча.
Знищити тебе, перш ніж ти дістанеш справжній меч, — це жорстоко.
Знищити?
Знищити? Ти що, з глузду з'їхав, хлопче?
Хто це й кого знищить?
Я прийшов сюди, щоб попрощатися з тобою назавжди.
Так і буде, але ти цього вже не побачиш.
Я виживу й прорубаю собі шлях угору.
Я прорубаю собі шлях і дивитимуся на цю країну згори!
Брехня.
Тут не прорубати шлях нагору.
Ти вже давно це помітив.
Мусаші-сан. Тобі тут не місце.
Цей хват…
Це хват Мусаші.
Він його кинув?
-Так близько! -Надто близько!
Спіймав рукою!
Не може бути!
Мусаші-сан, я вірив у тебе.
Знав, що ти його зупиниш.
Таким чином
обидві твої руки зайняті.
З поверненням.
Ну що ж…
Хлопець порівнював.
Сучасні рукопашні поєдинки можна повторювати безліч разів.
А поєдинки в епоху самураїв були на життя або смерть.
Тут немає місця сумнівам.
Жорстокість бою неможливо порівняти.
Бій на смерть не порівняти ні з чим.
Однак…
І що?
Десятисекундний нокаут від удару.
Сигнал здачі при больових прийомах.
Втрата свідомості від удушення.
Розумієте?
У будь-якому випадку переможець має владу над життям і смертю.
Розумієте?
Це не боротьба за життя.
Однак
сучасний рукопашний бій може вбити, якщо цього забажати.
Ну що ж…
Зараз заколю.
Мусаші-сан.
Закінчімо це.
Мечі вислизнули
в мене з обох рук?
Усе, що тримаєш у руці, може вислизнути, так?
Я був би вже пошматований, якби не вислизнули.
Це ще м'яко сказано.
Але важливіше інше.
Я маю тебе поховати.
Зараз.
Поховати? Мене? Цим мечем?
Краще зупинись.
Думаєш, я не вмію користуватися мечем?
Ти аматор, але досить добре розумієш логіку клинка.
Навіть аматор може рубати
таким гострим мечем.
Він може вбити.
Він його заріже?
Він це серйозно?
Ти це бачив.
Меч може випасти з руки.
«Як огрові булава».
Це трохи заспокоює.
По-перше, огр і булава — це різні речі.
Вони не можуть бути разом.
Меч, що не може покинути руку.
Хочу меч, що не може покинути руку.
Я можу витримати самотність, але розлучитися з мечем — сумно.
Це обеззброєння.
Боєць без зброї.
Це те, що у вас уже було.
Боєць, який перетворює своє тіло на зброю.
Тіло не можна впустити.
Шлях меча — це шлях до відсутності меча.
Незабаром
ніхто не розумітиме, що це за інструмент.
Я піду цим шляхом.
Так.
Отакої.
Але ти ж тільки на пів шляху.
Чи не міг би ти продовжити там?
Там?
Там, де ти був раніше, чи, радше, де ти плив за течією.
Не тут, а там.
Ну що.
Починаю.
Так буде простіше. Ти завжди ловиш його.
Зник, зник — за грань зник…
Хто це?
Хто вона?
Перед великою присутністю схиляюсь, з повагою
смиренно звертаюсь з проханням.
Що?
Душе Мусаші Міямото…
Бабуся?
Почуй і виконай це смиренне прохання, щоб він повернувся на небеса.
Виконай велике бажання, яке я тримаю в серці.
З найглибшою повагою я смиренно кажу…
Що?
Що це?
Він помер?
ПОЛІЦІЯ ТОКІО ТОЙОКАДЗУ ХІНО
Його не перемогли, а він помер?
Це звіт від нашого агента.
Багато всього сталося, а потім душа Мусаші покинула його тіло.
Його душа, кажеш.
Ти…
Що нам тепер робити? Тут тисяча людей.
Це правда.
Сабуко-сан.
Вибачте за клопоти.
Хоча вже пізно це казати, та мені бракувало обачності.
Я викликала дух Мусаші Міямото.
Щойно це стане реальністю,
те, чому довелося статися,
те, чого ніколи не мало статися…
Ми мали уявити обидва варіанти.
І все ж ми не стрималися.
Що буде, якщо випустити люте чудовисько в місті?
Хоч ми й здогадувалися, але не могли відмовитися від цікавості.
Це стосується мене й цього невдахи також.
Це вчинок, що заслуговує на тисячу смертей.
Річ у тому, що хоч усі й боялися, але всі цього чекали.
Усіх це спровокувало.
І зрештою, ми не могли не перевірити
силу того меча,
гостроту.
І навіть…
Навіть жорстокість.
Ми однаково винні.
Ця нація діяла по-своєму.
І Мусаші не мав вибору, окрім як діяти по-своєму.
Слухайте всі.
Це не похоронна процесія.
Це відхід найсильнішого мечника, легендарного предка.
Не складайте долоні,
а гордо розправте груди, адже ми проводжаємо воїна.
Прошу прийняти це з непохитною стійкістю.
Пульс, дихання, артеріальний тиск і температура тіла.
Усі показники нормальні.
І, як бачите, активність мозкових хвиль відсутня.
Він повернувся.
Так.
Туди…
Він повернувся в той час.
З ним усе буде гаразд? Нономуро.
Залиште це мені.
Я зупиню час тут.
Що це за рідина?
Це рідкий азот.
У якого температура — мінус сто із чимось градусів?
Ні. Зараз температура тримається в районі нуля.
Знижуючи температуру на пів градуса кожні шість годин,
ми досягнемо необхідних мінус 196 градусів за шість тижнів.
Ми використовуємо метод надповільного охолодження.
Хіба коли він заморозиться, його клітини не зруйнуються?
Цю проблему наша команда вирішила ще два роки тому.
Ми вставили йому в рот трубку.
Ми це ще не оголошували,
але це нові ліки, які розробила наша команда.
Зі швидкістю 0,9 міліграма на хвилину
дуже-дуже повільно…
ліки проковтуються.
За 15 днів під час процесу травлення
він отримає 20 літрів або 20 000 мілілітрів ліків.
Вони на нанорівні проникнуть у кожен куточок клітин.
Неруйнівна консервувальна рідина проникне скрізь.
Іншими словами, рідина, що не руйнує клітини.
Дослідження нашої команди ніколи не буде завершено.
Як ти впораєшся із заморожуванням крові?
Трубка, яку вставили через стегно, під'єднана до аорти й порожнистої вени.
Кровообіг проходить без ускладнень.
Через 77 годин,
на початку наступного тижня, розчин заповнить усі судини.
Дякую, Нономуро-кун.
Дякую вам усім.
Чи може сучасна епоха висунути звинувачення Мусаші Міямото?
Перш ніж я спитаю…
Ви точно збережете щось настільки цінне!
Мусаші залишиться!
Ми вдалися до збереження за допомогою рідкого азоту.
Процес почався п'ять днів тому.
Температура знижується на два градуси за 24 години.
На п'ятий день температура рідини — мінус десять градусів.
Остаточної температури в мінус 196 градусів буде досягнуто
приблизно за п'ять тижнів.
Як бачите,
Мусаші залишиться.
Це збереження…
Ви плануєте його колись відродити?
Чи…
«Чи» що?
То це тепер навічно збережений Мусаші Міямото?
Це що, проблема?
Я не з цікавості питаю.
Ні, дідусю.
Відтепер
ви ж не плануєте витягати цього чоловіка й повертати його назад, коли вам зручно?
Слухайте всі.
Чи Мусаші Міямото тут, і чи він живий?
Звісно, він не живий.
Тоді він мертвий? Це теж неправильно.
Ми зупинили час.
Ідеальна форма Мусаші Міямото тут.
Чи спокійніше буде кремувати його й належно поховати?
Я цього не прийму.
Мусаші, який вирушає в подорож, завжди може повернутися.
Ми продовжимо підтримувати це тіло, як його дім.
Ось що таке щиросердя до померлих.
Хай він ніколи й не переступить поріг, та його дім існуватиме.
Хіба це не гідне вшанування його пам'яті?
КІНЕЦЬ
Переклад субтитрів: Анастасія Кислинська