BAKI-DOU: THE INVINCIBLE SAMURAI
Va?
Vad var det där?
Ett hugg från nästan obefintlig distans.
Lyckades han verkligen hugga på det avståndet?
Pojken kände det.
"Jag blev huggen!"
Fysiskt var han inte huggen.
Han blev inte huggen av ett svärd.
Men titta.
-Det där… -Det är effektivt.
Han kan inte förtränga känslan av att ha blivit huggen.
Även om han försöker förneka det så känner hans kropp det.
Jag gillar också närstrid.
Han har lärt sig.
En tackling?
-Det är som ett krogslagsmål! -Ser man på.
Det är en taktik jag inte har sett förut.
Musashi Miyamoto, förd från slagfältet till nutiden.
Det kan inte sluta med att bara korsa svärd.
Hugga, stöta, sticka, kväva, kasta…
"Musashi är inte skicklig obeväpnad."
Vi kan inte förvänta oss ett mirakel.
Hjärnan skickar en signal en halv sekund innan medvetandet uppfattar den.
Han fångar den en halv sekund innan Musashi inser det.
En kamp mellan mästare som avvärjer varandras attacker innan de utförs.
Baki svalde betet.
En av mina klasskamrater drog undan hans stol som ett skämt.
Han gjorde det med full kraft.
Va?
Ja, jag förstod det genast.
Han hade definitivt tränat.
KUBOI KLASSKAMRAT
Nej, jag sa det inte högt, men jag var säker på det.
Jag hade märkt att Baki var starkare än idrottarna.
Han var definitivt stark.
Han är galet stark!
-Det är omöjligt! -Han är på en annan nivå.
Inte konstigt att han svalde betet.
Hjärnans signal sändes ut innan den nådde medvetandet.
Han kände impulsen innan Musashi själv gjorde det.
När Musashi bestämde sig för att agera låg han redan steget före.
Han stoppade attacken innan den ens påbörjats.
Jag kan hänga med fram till en viss nivå, men Musashi visade prov på nåt ännu mer.
En kontring som använde hjärnans signaler som lockbete.
En träff innebar ett omedelbart avgörande. Förlust innebar döden på den tiden.
En duell mellan mästare.
Att läsa av varandra på den nivån var nog inget speciellt.
Han kan inte vinna mot det.
-Tror du inte? -Ursäkta?
Ansikte mot ansikte mot den riktige Miyamoto Musashi
som den moderna kampkonsten alltid sett upp till.
Kommer mästaren på modern närstrid att besegras?
Tidigt på morgonen, samma dag som Izo Motobe skulle möta Musashi,
när samtalet handlade om hur mycket man tränar varje dag,
sa Motobe nåt helt otroligt.
Jag tänker på annat än kampkonst flera gånger om dagen.
Han tänker på kampkonst nästan hela dagen.
Har jag, Goki Shibukawa, lika mycket kärlek för kampsport?
Eller min mästare, Mikoshiba?
Eller aikins grundare, Sokaku Takeda?
Motobe, vem har lärt dig det där?
"Låt allt du gör vara ett uttryck för själva kampkonsten."
Jag trodde att jag levde mitt liv enligt det mottot, men…
Men?
Nån vände upp och ner på min syn på träning.
Nån du känner mycket väl.
Baki Hanma.
Han är själva definitionen av total hängivenhet,
och han gör träning och uthållighet till en lek.
Han ägnar hela dagen åt att leka med kampkonsten.
Det är för mycket att mäta sig med.
En som sliter hårt kan inte besegra en motståndare som roas av det.
Pojk!
Vad försöker du uppnå genom att ge Musashi ett svärd?
Jag gör som du.
Varför det?
För att det är ditt område.
Du har blivit skuren flera gånger utan ett svärd.
Att slakta dig innan du drar ditt riktiga svärd vore för grymt.
"Slakta"?
"Slakta"? Är du från vettet, pojk?
Vem slaktar vem egentligen?
Jag kom hit för att säga adjö till dig för gott.
Så blir det, men det kommer inte vara du som står upp.
Jag kommer att överleva och hugga upp min väg till framgång.
Jag ska hugga mig uppåt och se ner på det här landet från toppen!
Det är en lögn. Man kan inte hugga sig till toppen här.
Det insåg du för länge sen.
Musashi, du borde inte vara här.
-Det där greppet… -Det är Musashis grepp!
Kastar han det?
-Så nära! -För nära!
-Han fångade det med handen! -Omöjligt!
Musashi, jag visste att du kunde stoppa det.
Men nu
är båda dina händer upptagna!
Välkommen tillbaka.
Då så…
Pojken jämförde.
Moderna närstridsmatcher kan upprepas hur många gånger som helst.
Men matcher på samurajernas tid var på liv och död.
Det fanns inget utrymme för tvivel.
Stridens allvar går inte ens att jämföra. Inget kan mäta sig med en kamp till döden.
Men…
…än sen?
En knockout på tio sekunder från ett slag…
Ett ledlås som gör att man klappar ut…
Att tuppa av genom en strypning…
Förstår du?
I varje utgång har segraren makt över liv och död.
Förstår du?
Det handlar inte om liv och död.
Men inom modern närstrid finns möjligheten att döda om man skulle vilja det.
Då så…
Hugg!
Musashi, låt oss avsluta det här.
Halkade svärden
ur båda mina händer?
Vad man än håller i kan lämna ens grepp, eller hur?
Om du hade hållit kvar dem hade jag blivit styckad.
Du är till och med ödmjuk.
Musashi, det viktiga är
att jag måste begrava dig.
Nu.
Begrava mig? Med det där svärdet?
Lägg av.
Tror du att jag inte kan använda ett svärd?
Du är en amatör, men du förstår svärdets logik rätt bra.
Även en amatör kan hugga
med ett så vasst svärd.
Det kan slakta.
Tänker han hugga honom?
Menar han allvar?
Du har sett det många gånger. Ett svärd kan lämna handen.
"Ett troll med en klubba."
Det är en betryggande tanke.
Ett troll och en klubba är separata ting.
De hör inte ihop.
Ett svärd som inte kan lämna handen…
Jag vill ha ett svärd som inte kan lämna handen.
Jag kan uthärda ensamhet, men att skiljas från ett svärd är sorgligt.
Jag är svärdslös.
En tomhänt krigare.
Det är nåt ni alla redan har bemästrat.
Obeväpnade kämpar som gör sina kroppar till vapen.
Kroppen kan inte lämna en.
Svärdets väg leder i slutändan till en väg utan svärd.
Inom kort skulle man inte ens förstå vad det där verktyget är.
Jag ska gå den vägen.
Okej.
Jösses.
Du har bara kommit halvvägs.
Kan du inte fortsätta på andra sidan?
På andra sidan?
Jag menar, där du befann dig förut.
Inte här, utan på andra sidan.
Då så…
Nu kör vi.
Du fångar det alltid. Det gör det lättare.
Gått vidare, gått långt bortom…
-Vem är det? -Vem är hon?
Inför din mäktiga närvaro framför jag vördnadsfullt min bön.
Va?
Miyamoto Musashis själ…
En gammal dam?
Jag ber att han ska få återvända till himlen.
Uppfyll den önskan som jag har i mitt hjärta.
Jag ber med den djupaste vördnad.
-Va? -Vad är det där?
Är han död?
TOYOKAZU HINO POLISCHEF
Så han dog utan att bli besegrad?
Vi fick en rapport från en infiltratör.
Mycket verkar ha hänt, och Musashis själ lämnade hans kropp.
Hans själ?
Du,
vad ska vi göra åt det här? Tusentals män!
Tja…
Sabuko, jag ber om ursäkt för besväret.
Det är lite sent att erkänna det nu, men jag var oförsiktig.
Jag åkallade Musashi Miyamotos ande.
När det blev verklighet var det oundvikligt
att det skedde saker som inte annars skulle ha skett.
Vi borde ha kunnat förutse vad som skulle hända.
Ändå avstod vi inte.
Vad skulle hända om vi släppte lös ett vildsint monster i staden?
Vi anade vad som skulle hända, men vi var för nyfikna.
Det gäller både mig och det här misslyckandet.
Det är ett dåd som inte kan förlåtas.
Sanningen är att alla var rädda, men alla hade förväntningar på honom.
Alla kände sig utmanade, och alla ville få visshet.
Svärdets kraft.
Dess skärpa.
Och ärligt talat,
dess brutalitet.
Vi är lika skyldiga.
Nationen agerade på sitt sätt.
Musashi hade inget annat val än att agera utifrån sin egen natur.
Hör upp. Det här är inte en begravningsprocession.
Det är den mäktigaste samurajens, vår store läromästares avresa.
Knäpp inte händerna i bön.
Sträck på era ryggar och ta farväl av en krigare.
Ställ er i givakt.
Puls, andning, blodtryck och kroppstemperatur…
Alla värden är normala.
Och som ni ser pågår ingen hjärnaktivitet.
Han är tillbaka.
Ja.
På andra sidan.
Han är tillbaka i den tiden.
Kommer han att klara sig, Nonomura?
Lita på mig. Jag ska se till att tiden stannar här.
Vad är det för vätska?
Flytande kväve.
Den som är ett par hundra minusgrader?
Nej, just nu är den fortfarande runt noll grader.
Vi sänker temperaturen gradvis med 0,5 grader var sjätte timme,
och det tar sex veckor att nå sluttemperaturen på -196 grader.
Vi använder en ultralångsam kylmetod.
När han är fryst, förstörs inte hans celler då?
Det problemet löste vårt team för två år sen.
Tuben som fördes in genom hans mun…
Vi har inte offentliggjort det än,
men det är en ny medicin som vårt team har utvecklat.
Den sväljs väldigt långsamt
med en hastighet på 0,9 milligram per minut.
Under 15 dagar kommer 20 000 milliliter att intas.
via den normala matsmältningsprocessen.
Därför tränger den in i varenda hörn av cellerna på nanonivå.
Konserveringsvätskan kommer att tränga in i varenda vrå.
Med andra ord en vätska som inte förstör celler.
Vårt teams forskning kommer aldrig att bli fullbordad.
Hur ska ni hantera blodets frysning?
Slangen som förts in via låret är kopplad till aortan och hålvenen.
Cirkulationen går smidigt.
I början av nästa vecka kommer lösningen att ha fyllt alla blodkärl.
Tack, Nonomura.
Tack, allihop.
Kan dagens samhälle ens ställa Miyamoto Musashi till svars?
Fast innan man frågar sig det...
Självklart tar man vara på nåt så värdefullt!
Musashi kommer att bevaras!
Vi använde konservering med flytande kväve.
Konserveringen påbörjades för fem dagar sen.
Temperaturen sänks med två grader per dygn.
På dag fem är vätskans temperatur -10 grader.
Den slutliga temperaturen på -196 grader nås om fem veckor.
Som ni ser
kommer Musashi att bevaras.
Den här konserveringen…
Är den avsedd för en eventuell återupplivning?
Eller…
Eller vad?
Så det här är den permanent bevarade Musashi Miyamoto?
Är det ett problem?
För min egen del kvittar det.
Men farbror, du tänker väl inte
börja plocka ut honom härifrån när det passar dig?
Hörni,
är Musashi Miyamoto vid liv?
Självklart är han inte vid liv.
Så, är han död? Inte precis.
Vi har stoppat tiden.
Musashi Miyamotos perfekta form är här.
Vore det verkligen rätt att kremera och begrava honom?
Det anser inte jag.
Musashi, som ger sig ut på en resa, kan alltid komma tillbaka.
Vi bevarar hans fysiska boning.
Det är den yttersta respekten man kan visa en som gått vidare.
Även om han aldrig återvänder kommer hans kropp att finnas kvar.
Är inte det att verkligen hedra nån?
SLUT
Undertexter: Daniel Rehnfeldt