Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
ועכשיו המערכון של סטילר ומיירה.
תודה.
גבירותיי ורבותיי, אנחנו חיים בעידן בלתי צפוי.
הכול יכול לקרות.
ג'רי ואני רוצים להראות לכם מה יכול לקרות
כששני האנשים האחרונים שנשארו בעולם נפגשים בפעם הראשונה.
היי! -שלום!
ואו, כמה אני שמח לראות אותך! -ואני שמחה לראות אותך!
זה היה מדהים, לא?
כן, חיפשתי בכל מקום. אין אף אחד.
חשבתי שנשארתי לבד. -גם אני.
איזה מזל יש לנו! -בלי צחוק.
לא ציפיתי לזה. -כן!
טוב, ההורוסקופ שלי אמר, "אל תעשי תוכניות."
ראית מה קרה לשדרה השישית?
כן, ובדיוק אחרי שסיימו לרצף אותה מחדש.
טוב, אני מניח שזה תלוי בנו.
אמרתי שאני מניח שזה תלוי בנו עכשיו.
למה אתה מתכוון?
אני מניח שהלחץ הוא עלינו עכשיו.
את יודעת, להתחיל דברים מחדש.
אה, כן! אתה צודק. יש לנו הרבה מה לעשות.
אנחנו צריכים לבנות מחדש, לסדר, לשתול ירקות.
כן. גם זה.
אבל חשבתי, כיוון שאת האישה האחרונה
ואני הגבר האחרון,
יש לנו משהו אפילו חשוב יותר לעשות מאשר…
זה.
אנחנו צריכים לעשות דברים.
את יודעת, דברים קטנים.
אתה מתכוון לאמנות? -לא, לא, לא. חשבתי על…
על אנשים. אנחנו צריכים לעשות אנשים קטנים.
איך זה היה לגדול במשפחה שעוסקת בעולם הבידור?
אבא ואימא שלך, איך הם היו?
אנחנו בתוכנית הזו ממש מעריצים את אבא ואימא שלך.
סטילר ומיירה הגדולים. -סטילר ומיירה.
ההורים של הבחור הצעיר הזה.
אן וג'רי! סטילר ומיירה. אתה הבן הקטן שלהם.
אבא שלך הוא אחת הדמויות הכי מצחיקות ב"סיינפלד",
ללא ספק. -אני, טוב… אני מסכים.
נותן לו צ'פחה על הראש. זה אדיר.
אתה מתכוון להביא את ההורים שלך פעם?
למה? ל… -כל דבר.
ספר לי מה ההורים שלך נתנו לך כבדרן?
שלום, מה שלומך? -היי.
היי. -אתה… אתה עושה…
ידעתי שזה יקרה. -לכן שמתי עלייך מיקרופון. כן.
זה סרט תיעודי? -כן.
איימי ובנג'י.
יש לי כמעט… -היי!
ואו.
תראו מי ירשה את התלתלים של אבא, הא?
ממש, ושלה טבעיים.
אתם עדיין צוחקים מאימא ואבא? -כן.
אתם חושבים שהם מצחיקים?
זה כזה… אלה אן וג'רי. אני אוהב את התמונה הזו.
הם עושים חזרות בבית?
כל כך הרבה תמונות נהדרות.
הם מנסים את הבדיחות עליכם, ילדים?
איך אתה מעז לנצל את הילדים שלי! אתה רק רוצה לחטט בחיי הפרטיים.
לא, רק תהיתי אם אי פעם עשיתם מערכונים…
אתם חושבים להיכנס לעסקי השעשועים?
מישהו מכם מוזיקלי?
או שאתם עושים דברים מצחיקים כמו אימא ואבא שלכם?
איימי?
הפתיחה תהיה כניסה לדירה ו…
כן. -אבל אין לזה הקשר אמיתי.
ואני פשוט חושב, טוב, הפתיחה של הסרט יכולה להיות…
אולי, כיוון שאנחנו מוכרים את הדירה, זה רק אנחנו עוברים על הכול.
או…
אולי הרעיון של השאלה הזו. אולי רואים את הפתיחה,
ואז, כזה, אותנו כאן. ואז…
השאלה, כזה, "למה אתה בכלל עושה את הסרט?"
כן, כאילו, מה…
אני שואלת אותך? -כן.
בסדר.
כן. -כן.
אנחנו… מצלמים אותנו, אז לעשות את זה עכשיו?
בטח.
בלה-בלה-בלה. הממ…
אז בן…
שקט, בבקשה.
חמש, ארבע, שלוש, שתיים…
אם זה עלינו,
סטילר ומיירה.
איך שני אנשים ש…
זה לא רק שהם עובדים יחד,
אלא, אנחנו רוצים להראות מה קורה שכשהם עובדים יחד
הם רבים זה עם זה.
פשוט צא. צא! -לצאת?
לצאת? -כן.
כמובן. למה לא חשבתי על זה קודם? את רוצה שאצא…
אני חושב שזה יכול ללכת בכל כיוון עכשיו. או ש…
אני חושבת שאנחנו חייבים להישאר עם אן וג'רי, ג'רי ואן.
הם לא כוכבי-על.
הם פשוט שחקנים שהציבור מכיר בזכות הטלוויזיה.
והם נשואים ויש להם ילדים,
והם מנסים לעשות כמיטב יכולתם עם שני העולמות.
כשאבא שלי נפטר ב-2020,
אימא שלי כבר לא הייתה בין החיים ארבע שנים.
והקריירה שלי התקדמה במשך הרבה זמן,
אבל החיים האישיים שלי לא היו מדהימים.
הרגשתי לא מאוזן ולא מאושר, ודי מנותק…
מהמשפחה שלי,
מהילדים שלי, ופשוט קצת אבוד.
ואו, זה ממש נחמד.
לא, אל תצלם אותי.
והתחלתי לחשוב על ההורים שלי ו…
על כל המתח והמתיחות שראיתי כילד.
והלחץ כשהם עבדו יחד.
ואיך הם נשארו יחד למרות הכול.
אנחנו נישאר יחד.
אני חושב שאתם… -אני יודעת את זה עכשיו.
היו ימים שלא ידעתי את זה, אבל אני יודעת את זה עכשיו.
אני חושב שרציתי איכשהו להבין איך הם עשו את זה.
ואו.
זה הכול קלטות. -כן.
ג'רי, כמו שאתם יודעים, הקליט הכול. -ואו.
כלומר, זו כל האמת של החיים שלנו.
זה מדהים.
אילו ידעת לפני שהתחתנו
שאתנהג כמו שאני מתנהג עכשיו,
היית מתחתנת איתי? -במשך השנים, אתה מתכוון?
סביר להניח שלא הייתי מתחתנת איתך.
זה טירוף. "איימי ובנג'י מדברים." "בנג'י ואיימי מדברים."
תן לי לשאול אותך משהו, בנג'י. מה אתה הכי אוהב לעשות עם איימי?
אני לא מאמין שהוא הקליט הכול.
לשחק "פנים שמחים".
מה זה "פנים שמחים", בנג'י? -משחק.
הוא תמיד היה חייב לצלם, בין אם זה היה אישי…
אבל זה שיגע אותי באותו זמן, זה בטוח.
אני חושב שזה שיגע גם את אן.
"אתה מכין את הקלטות האלה, ג'רי, שאף אחד אף פעם לא ישמע.
"הן סתם ייערמו כשתמות," היא הייתה אומרת.
טוב, היא לא טעתה.
איפה בדיוק אתם גרים בניו יורק?
אנחנו גרים בריברסייד דרייב, מייק.
ו… -כן.
יש לנו שלוש דקות של סרטים ביתיים.
אתה יודע איך לעשות את זה, מותק?
זה במצב רגיל, צריך להעביר לנמוך. מכבים את האורות קודם?
או שנראה… -אל תדאג בקשר לאורות.
ידעתי שנצטרך למכור את הדירה שגדלנו בה,
והאינסטינקט הראשון שלי היה לצלם אותה.
אני לא יודע אם זה מוזר או לא.
זה פשוט מה שאבא שלי תמיד עשה.
אני לומד קולנוע עכשיו. כלומר, אני לומד איך יוצרים סרטים.
וזה כולל עריכה, זה כולל צילום של הסרטים,
עשיית הסרטים, איך ליצור אותם. כאילו, פשוט…
זו ציפור על השולחן. יונה.
סרטים ביתיים אמיתיים, חבר'ה.
אנחנו לא מנסים להראות לכם שום דבר שלא הייתם רואים בבית שלכם.
זה שוב נשבר. זה שוב נשבר. תחזיקו את זה.
תמיד הרגשתי שהמשפחה שלך חריגה
כי הכול מתועד.
לא רציתי אף סרט. אף סרט.
אף סרט.
היה בו משהו שלא רצה לשחרר שום דבר.
אני חושבת שלג'רי יש צורך
לשמר את השם שלו. ומסיבה כלשהי הוא חושב
שכשנמות,
מוזיאון הסמיתסוניאן ירצה את הממורביליה שלו.
ברגע שנדע מה אתם רוצים לשמור,
התמונות, הבגדים… -כן.
…נדע מה אנחנו יכולים לתת
למרכז הלאומי לקומדיה, לאוסף.
זה טירוף מה שהוא שמר.
הכרטיס ליום הבילוי המשפחתי בימק"א ברחוב 63.
מסכת שנורקל.
אני כזה…
אוי אוי אוי.
הוא אפילו שמר כתבה על איך שלהיט קיץ בטוח כשל.
"מבקרים סברו שהסרט לא מצחיק באופן מביך."
אאוץ'.
- צאצא לשושלת קומיקאים -
זה מעניין. אז יש…
ממלון "וינדרמיר" בבינגהמטון, ניו יורק
לכבוד מיס אן מיירה,
רחוב קורנליה 11.
"יום שלישי. אנזי היקרה,
"קשה מאוד להתחיל את המכתב הזה.
"אני יושב על מדרגות המרפסת הצופה אל האי צ'ארלס,
"היום ערפילי ואני מתגעגע אלייך כל כך, אהובה.
"הנה, אמרתי משהו."
נפגשנו ב-1953 ובספטמבר 53 התחתנו.
אמרתי, "אתה לא יכול להמשיך להישאר לישון אלא אם כן תתחתן איתי."
והוא התחתן איתי כי הוא אהב להישאר לישון, כנראה.
"למיירה הילדונת, אני מתגעגע אלייך, בייבי. מתגעגע, מתגעגע, מתגעגע.
"הו, כמה אני אוהב אותך."
"מותק, תסלחי לי שלא התקשרתי אלייך.
"אני יודע שבטח חיכית שעות.
"אני מת לגעת בך, להרגיש אותך, אהובתי."
"אן, קראתי כל מה שכתבתי עד כה.
"נראה לי שאם רק תרפרפי על זה, לא תוכלי להבין למה התכוונתי באמת.
"אז מותק, אגיד לך בדיוק איך לקרוא את תחילת המכתב:
"אחרי שיחת הבוקר, ביום שלישי. בצחוק."
"למיירה הילדונת, ברגש. אני אוהב אותך. ברכושנות.
"מותק. מתגעגע אלייך, מתגעגע אלייך. דגש על הע'.
"מתגעגע." זה כזה, דבר שלם.
זה מטורף.
די מדהים. לא הכרתי את ה…
אני יודעת, ואני אוהבת את ה"מותק, מותק."
היינו שני אנשים שניסו להצליח בתאטרון.
ונפלנו לחיים זה של זה,
כי אף אחד אחר לא האמין בנו.
"ג'רי, חמוד שכמוך.
"לא היית צריך להסביר לי את החלק הראשון של המכתב שלך.
"תאמין לי, הבנתי אותו.
"אבל יקירי, אני שמחה שהסברת אותו
"כי הוראות הבמה היו מעולות."
"ג'רי, אמרת שאתה מת לגעת בי.
"להרגיש אותי.
"טוב, איש יקר, אני מתה שייגעו בי. שירגישו אותי.
"שתעשה לי… 'מחוק'."
זה די טוב.
רגע, תן לי לראות את זה.
אוי.
הנישואים שלנו היו מקוטעים. לא התראינו.
לא ידענו מי אנחנו. בזבזנו כסף על שיחות טלפון.
"אני אוהב אותך כל כך, יקירתי. ג'רי."
"אני מתגעגעת אליך כל כך. אן."
ואו.
זה הכריח אותנו להביא את עצמנו לעשות משהו יחד.
זה מעולה.
ג'רי תמיד רצה לעשות מערכונים.
ואני תמיד הגבתי לזה בהתנשאות.
הסתכלתי בעליונות על קומדיה.
בשלב ההוא של חיי הייתי סטודנטית רצינית מאוד למשחק.
נשאתי את הביוגרפיה של אלאונורה דוזה תחת זרועי.
"את 'עבודת השחקן על עצמו' של סטניסלבסקי תחת הזרוע השנייה."
גם מאוחר יותר, כשהיא התבגרה,
היא תמיד רצתה שאגלם תפקידים רציניים יותר.
אני שיחקתי במשהו כמו "לילה מוטרף במוזיאון" או "דודג'בול".
מעולם לא ראיתי קורות חיים כמו שלך.
יופי!
זו לא הייתה מחמאה.
היא הייתה אומרת, "כן, אבל אני אוהבת את 'לילה נצחי' או את 'גרינברג'."
היא ממש אהבה את "גרינברג". -כאילו זו הייתה הגשמת הפוטנציאל שלך?
בערך. ככה הרגשתי. -כן.
האירוניה בזה הייתה שאימא שלכם הייתה קומיקאית מצוינת.
כן, והיא ידעה לאלתר.
היה לה כישרון טבעי להופעות חיות.
כן.
והוא היה צריך לעבוד על זה הרבה יותר.
רצינו לעשות קומדיה.
תמיד אהבתי יותר לשחק, אבל הוא תמיד חשב שאני מצחיקה.
אני תמיד הרגשתי שאן הייתה ה…
בואו נגיד, היא הייתה הכוח בהופעה.
היא הייתה החכמה. היא הייתה המצחיקה.
היא ידעה איך להפוך משהו למצחיק. אני נלחמתי כדי להיות מצחיק.
כילד, אבא שלי גדל על הקומיקאים של וודוויל.
אדי קנטור או ג'ק בני.
ולמרות שהוא רצה להיות הבחור המצחיק,
הוא ראה עד כמה אן הייתה מוכשרת באופן טבעי.
הוא העריץ אותה כל כך כפרפומרית.
הוא היה צריך אותה.
הוא באמת משך אותה לקומדיה. -כן.
ובאותו זמן חשבתי
שנוכל לעשות משהו יחד, ולבנות לעצמנו שם ופרנסה.
אז החלטנו ליצור מופע ועבדנו קשה מאוד.
אלתרנו והקלטנו את עצמנו.
עכשיו בואי ננסה את זה. נראה מה יקרה.
מה אתה רוצה?
באנו לדבר עם הזוכה בתחרות היופי לנוער.
אתה רוצה לדבר עם רוזמרי?
האיש רוצה לדבר איתך.
רוזמרי, אני אתן לך סטירה על הפרצוף החכמולוגי שלך.
טוב, מיס. -מיס נוער.
את מקנאה בבת שלך?
מקנאה בתינוקת שלי? אתה צוחק?
למה שאקנא? היא נערת היופי,
היא הכי פופולרית, היא ילדה יפה,
וצעירה ו… למה שאקנא?
אל תבכי, אימא.
את צוחקת, אימא? -אני צוחקת.
את רואה, זה דבר שאנחנו קוראים לו רשמקול, איימי.
את רוצה לשיר שיר? נקליט אותו ברשמקול.
את רוצה לשיר שיר? -כן.
תראו את זה. "הגעתי לבית החולים ב-15:00.
"וילדתי תינוקת ב-19:48.
"איימי בל סויר סטילר נולדה היום."
ואו.
זה מטורף, היא כתבה את זה ביום שנולדת?
תשירי, "טו-רה-לו-רה-לו-רל."
"טו-רה-לו-רה-לו-רל"
"היא יפהפייה. ג'רי הגיע ברכבת.
"הוא היה כאן ב-10:00. הוא כל כך שמח.
"הוא היה חייב לצאת ב-13:00 כדי להגיע למופע של 17:30."
כשהפכנו להורים,
הצורך להצליח היה חשוב מאוד בחיינו.
כל כך פחדתי לא להרוויח מספיק כסף כדי שתהיה לי משפחה.
אני חושב שהצורך בהצלחה בשבילו
היה קשור לביטוי יצירתי לא פחות מאשר לביטחון למשפחה.
הוא היה אדם אוהב מאוד.
והוא… הוא רצה שיאהבו אותו.
כי אני לא חושב שהוא קיבל טיפוח כזה כילד.
אבא שלי, כשאמרתי לו שאני רוצה להיות שחקן, אמר,
"למה שלא תהיה עוזר במה?
"מה פתאום אתה רוצה להיות אדי קנטור
"או ג'ק בני או ג'ורג' ברנס? אין לך שום זכות לעשות את זה."
ראיתי את הוריי מנסים לשרוד את השפל הגדול.
אבא שלי היה נהג מונית קודם ואז הפך לנהג אוטובוס.
מה היה שמה של החברה?
אתה זוכר את השם?
"ניו יורק סיטי אומניבוס". -נכון.
עבדתי בעירייה. -כן.
נשרתי מהלימודים. יכולתי להיות שחקן או משהו, לא הצלחתי.
רציתי להיות שחקן.
אז מה עשית? עלית על הבמה
וניסית?
ניסיתי פעם אחת, אני חושב. פעם או פעמיים. אני לא זוכר.
כן. היה לי כישרון. יש לי כישרון. כן.
מה קרה? למה הפסקת?
אני לא יודע. לא הרגשתי שאני יכול לעשות את זה.
הסתדרתי בכל מקרה. -התפרנסת, נכון?
נכון מאוד, כן. מה שהיה, לקחתי. זה הכול.
מה הטעם להתלונן על זה?
לאימא ואבא שלי היו ריבים איומים.
תמיד על כסף.
- דורין סטילר אחותו של ג'רי -
תמיד על כסף.
הרבה פעמים התחבאתי מתחת למיטה.
כי כל כך פחדתי, וג'רי היה מחלץ אותי.
ג'רי היה טוב מאוד אליי.
הוא היה דמות האב בין שלושתנו.
ג'רי הגן עליי ועל ארנולד באותו זמן.
מגונן מאוד.
כן, תמיד. תמיד. -כן.
ג'רי רק רצה לצאת מהבית. -נכון.
והדרך היחידה לצאת באותו זמן הייתה להתגייס לצבא.
הז'קט של אבא שלי מהצבא.
איזה מהם?
וכשהוא חזר הוא הלך ללמוד באוניברסיטת סירקיוז.
הוא נעשה מעורב מאוד במשחק באותו זמן.
אני חושב שהקומיקאים שהוא אהב כשהוא היה ילד
היו כזה נתיב מילוט בשבילו ובשביל אחותו ואחיו.
ובתאטרון הוא מצא את הבית הזה.
לפני שאימא שלו נפטרה, הוא לקח אותה לצפות בשלט של "התפוח המוזהב",
המחזה שהוא שיחק בו בברודוויי.
היא לא אמרה שום דבר.
אבל היא כן אמרה, "היית גרוע"
כשהיא צפתה בו במחזה בבית ספר או משהו?
פשוט נורא.
"אמרתי לאן,
"'את יודעת, כששואלים אותי אם ההורים שלי עודדו אותי',
"אני אומר, 'לא היה מה לעודד.'
"האמת היא שאבא שלי אף פעם לא אמר לי שום דבר מעודד.
"עשיתי הכול בעצמי."
זה נכון.
"'אולי', היא אמרה, 'הם פחדו.
"'הם לא רצו לראות אותך נפגע.'
"פתאום יכולתי להרגיש את האמת. אן צדקה.
"הם לא רצו לראות אותי נפגע. מושפל."
אימא… נהנית הערב? כלומר, אה…
נהנית? כלומר…
ג'ואל, האם נהניתי? אני מוצפת.
עבר כל כך הרבה זמן. כשהתקשרת אתמול בטלפון,
אמרתי, "איזה ג'ואל?" אתה יודע?
התחלנו לשחק בווילג' ובבתי קפה קטנים
ודברים כאלה.
אתה יכול לדמיין איך הרגשתי
כשפוף, בהפתעה גמורה, אתה לוקח אותי לארוחת ערב ואז להופעה.
כן. -חשבתי, "מה קורה…?"
הם חשבו על מערכון בסלון שלהם,
אתה יודע, בעומק ברודוויי,
ואז הם היו מעלים אותו על הבמה כאן
כדי שהוא יוקרן לשאר העולם.
רכז העיר בא לראות אותנו.
והוא חיבב אותנו, והם שכרו אותנו לערב.
ערב אחד בתאטרון אד סאליבן.
כשאני מסתכל על השלט הענק שמתנוסס שם. ואו, דמיינו את זה
עם הכיתוב, "תאטרון אד סאליבן. סטילר ומיירה, 'רולינג סטונס'."
ועכשיו, הנה הוא, בשידור חי מניו יורק, אד סאליבן.
המחשבה על זה חונקת את הגרון.
בזמן התוכנית של אד סאליבן,
דורות של סבים וסבתות, הורים, ילדים,
כולם צפו בתוכנית.
ב"מופע של אד סאליבן" צפו
משהו כמו 20 או 30 מיליון איש כל שבוע.
זה מרגיש טבעי ורגוע?
זה טוב? ככה תכננו את זה?
היי. טוב לראות אותך. -איך הולך, בנאדם?
זה היה בשידור חי מניו יורק,
לפני "סאטרדיי נייט".
בהתחלה הם אמרו, "תרצו לעבור לתאטרון של אד סאליבן?"
התשובה שלי הייתה, "זה מלחיץ להיות בתאטרון של אד סאליבן?"
עכשיו, גבירותיי ורבותיי, "הסופרימס".
כן, זה נכון, אלביס פרסלי!
הביטלס!
זו הייתה הפסגה של עסקי השעשועים.
כן.
אימא שלי דיברה על כמה שהיא תהיה לחוצה
כשהיא תצא מחדר ההלבשה למעלה.
ההליכה למעלית
שהגיעה עד לבמה, וכמה היא רצתה להקיא.
כולם הקיאו בזמן ההמתנה.
אילו היינו חכמים, היינו לוקחים סמים. אני אומרת לך.
זה מלחיץ מאוד.
אני סקרן איך אתה בכלל… אתה חושב על זה? כי…
אני תמיד חושב, "יש לך רק הזדמנות אחת להציג את הבדיחות האלה, אז אל תפשל."
נכון. -כלומר, כזה,
אני סוטר לעצמי חזק בפרצוף. פעמיים.
אתה רציני?
ככה. מוכן? -כן.
אה, זהו זה? -זהו זה.
כן.
זו הייתה ההזדמנות שלהם.
ואם הם היו טובים, הוא היה מזמין אותם לחזור בשבוע הבא.
תודה.
הצוות שאתם עומדים לפגוש הוא חדש לחלוטין.
יש להם גישה חדשה לגמרי לקומדיה.
הוא מביים ומפיק עכשיו את העונה השנייה של "ניתוק".
קבלו שוב ל"לייט שואו"…
ג'רי סטילר הוא הבחור הצעיר
והבחורה, אן מיירה. אז בואו נקבל אותם יפה.
ג'רי סטילר ו…
אנחנו עדים
לאחד הסיפורים המרתקים בכל תולדות האנושות.
הגבר הזה נקבר בחיים במשך 24 שעות
בחלל הבטן של לווייתן ענק.
מה שמך?
יונה.
זו תפנית אירונית מוזרה שהאדם היושב מולנו
נושא אותו שם כמו שמו של האדם שלפני זמן רב מאוד חווה אותו גורל.
ספר לנו, מר יונה.
זה קרה למישהו לפניי?
לפני זמן רב, אדוני.
חתיכת מקום, קליפורניה הזו.
זה היה די מזמן, מר יונה.
אם זה קרה פעם, זה יקרה שוב.
אני לא חושבת שאתה מבין, אדוני. -צריכים לכבול אותו.
בטוח. -לא משאירים מקום כזה פתוח!
הם התחילו להופיע ב"תוכנית של אד סאליבן" ב-63'.
ואז הוא הזמין אותם לחזור והם חזרו שוב ושוב.
אני בדיוק נולדתי והם עברו לדירה חדשה בריברסייד דרייב.
אני חושב שהם שילמו עליה 11,000 דולר.
"המופע של אד סאליבן" העיק עלינו.
היינו צריכים לחשוב על שש דקות והן היו חייבות להיות מצחיקות.
וכתבתם הכול בעצמכם? -הו, כן.
פתאום היה ביטחון.
אבל החיסרון היה שהם היו חייבים לעשות את זה בכל פעם.
כי בכל פעם ש"המופע של אד סאליבן" היה באופק,
היו לנו שבועיים להכין חומרים חדשים.
העולם משתגע. משתגע! -גברת קלאוס… גברת קלאוס…
משיגנע.
גברת קלאוס, אני שמח שאמרת את זה
כי זה הוכיח דבר אחד. -זו מילה אסקימוסית שלמדתי כאן.
זה מעולה.
זה מדהים.
נגמרו לנו התרחישים, אתה יודע?
היה לנו את הבחור והבחורה הגבוהה והיה לנו את הבוס ואשתו.
היה לנו את אן ששיחקה את גברת סנטה קלאוס…
לשדון ההוא היה פה מלוכלך. -אני מבין.
שום היגיון של משיגנע. -מה, גברת קלאוס?
זו מילה אסקימוסית שלמדתי בשכונה.
אני מבין.
המערכונים האלה הפכו למערכוני הדגל המפורסמים שלהם.
כמו "דייטים במחשב". -נכון. ואו.
הרעיון לשחק את עצמנו עם המוצאים האתניים שלנו
מעולם לא עלה קודם.
הם עשו מערכון על דייטים במחשב,
שבדיוק הומצא. והמערכון היה
שבחור יהודי ובחורה אירית קתולית נפגשים.
וזה היה רעיון של ג'רי.
אז הלכנו הביתה והמצאנו את הרשי הורוביץ ומרי אליזבת דויל.
הנה צוות נפלא
ויש להם… משהו שהם יעשו בשבילכם עכשיו
שאני חושב שיהפוך לקלסיקה של כל הזמנים.
הצוות של סטילר ומיירה מבטא את הרוח הזו.
מה שלומך? -מה שלומך?
אני הרשי הורוביץ.
אני מרי אליזבת דויל.
"דויל?"
"הורוביץ?"
הורוביץ.
ה-ו-ר-ו-ב-י-ץ.
אה. -הרשי.
אנשים שראו אותנו מתאמנים על זה אמרו,
"זה לא יתפוס כי זה לא רלוונטי לכל המדינה."
ואף אחד מעולם לא עשה משהו כזה קודם.
יש לך אחים ואחיות?
שלושה אחים. -אה.
באך, בוז'י וסול.
באך? -באך.
בא-כה. -לא. באך.
באך. סליחה.
זה היה המערכון שיצר תהודה, כנראה.
ובהחלט אצל אד סאליבן, כי הוא היה אירי
ואשתו הייתה יהודייה, סילביה.
כשסיימנו את המערכון הזה הוא היה שם
והעיניים הכחולות היפות שלו בכו, הן דמעו.
הוא לא התגבר על…
וזה הפך למערכון האייקוני שלהם.
אנחנו… הגענו ל…
שיא?
כן, זה טוב.
"המופע של אד סאליבן" בשבילנו
הקל עלינו מאוד להופיע במועדוני לילה
ולהרוויח שכר הגון.
זו קומדיה בסגנון שלהם. ג'רי סטילר ואן מיירה.
הנה הם.
הזמינו אותנו לקליבלנד, לדטרויט,
למילווקי, לשיקגו.
הקומדיה של אן מיירה וג'רי סטילר.
אלה חומרי הקומדיה הכי טובים
ששמעתי כבר הרבה הרבה זמן.
הם נשואים בחיים האמיתיים. הוא יהודי והיא אירית.
הם אמיתיים.
תודה רבה, גבירותיי ורבותיי.
ועכשיו אני רוצה להציג שני כוכבים מפורסמים מאוד
שאתם מכירים ואוהבים…
סטילר ומיירה.
תודה. נחמד מאוד מצידכם שבאתם.
אני חייב לומר, כשאתם מסתכלים על אן שם למעלה,
אתם מסתכלים לא רק על השותפה שלי לקומדיה,
זו האימא של שני הילדים שלי.
וזה האבא של אחד מהם.
הם התחילו לעבוד הרבה.
אנשים הכירו אותם, הם היו מפורסמים.
וג'רי אהב את זה.
הוא אהב להיות מוכר,
שמח לחלק חתימות,
שמח לקבל אותות כבוד.
ג'רי, מה מטריד אותך יותר?
כשמישהו מבקר את המשחק שלך כשחשבת שהוא היה טוב,
או כשמישהו מפאר את המשחק שלך
כשחשבת שהוא היה נורא? -כשמישהו מבקר אותי…
צדקת. זהו זה. כולם צדקו.
ההצלחה הזו הייתה ממש, ממש חשובה לו.
לאימא שלי העבודה הייתה חשובה, אבל היא לא הגדירה אותה.
את רוצה לדעת, כשאת יורדת מהבמה?
אני סתם סקרן. -לא, אני באמת חושבת…
אני לא מחפשת את זה.
הוא חשף את עצמו.
אני חושב שלפעמים זה שיגע את אימא שלי.
הוא אהב לתקשר עם המעריצים, נכון?
הם היו מדברים, מישהו היה מגיע,
"ג'רי, אני אוהב אותך!"
ואימא שלי הייתה אומרת, "אנחנו מדברים."
ואבא שלי היה אומר, "ספר לי על הילדים שלך."
נכון. לא, כן.
אני זוכר שפעם אחת הייתי ברחוב
ודיברתי איתו על זה
שהרגשתי שהוא לא הקדיש לנו מספיק תשומת לב
ובזמן שדיברנו, מישהו ברחוב
ניגש ואמר, "ג'רי, אני אוהב את העבודה שלך."
והוא התחיל לדבר עם הבחור.
זה ממש מצחיק כי רק לפני כמה שבועות
כולנו היינו במסעדה והייתי לחוץ ממשהו בקולג'
והאנשים שם רצו להצטלם איתך.
ואני זוכר שהייתי כל כך מתוסכל,
כאילו, העולם היה חייב להיעצר בשביל התמונה הזו.
אתה מבין למה אני מתכוון? -אני חושב שיש בי יותר מאבא שלי
מאשר מאימא שלי. -נכון, יותר מאשר מאימא שלך. בדיוק!
אני יכולה לבקש ממך טובה? -כן.
אני יכולה להגיד לילה טוב לאיימי ולבנג'י? -כדאי שתעשי את זה.
לילה טוב, איימי ובנג'י.
כשאימא ואבא נסעו ללוס אנג'לס
להופיע באיזה שעשועון או תוכנית אירוח,
בהתחלה התגעגענו אליהם כשהם נסעו.
אבל אני זוכר שזה היה כזה כיף.
כי היינו נשארים ערים עד מאוחר… -כן.
…והיו לנו דפיקות סודיות משלנו על הקיר.
כן.
תדפקי.
בון נויט.
בון נויט, פינלמן.
בה-בה-בה! -ב-ב-ב…
ואז הייתי עושה כזה, "באם!"
זה היה כמו העולם הקטן שלנו. -כן.
הבניין שלנו היה מערכת אקולוגית בפני עצמו כי הוא היה גדול כל כך.
היינו הולכים הרבה
בין דירות של אנשים
אז היינו עולים ויורדים במעליות או עולים ויורדים במדרגות.
וזה היה בשנות ה-70
אז הייתה פחות ג'נטריפיקציה והיה פחות בטוח.
והייתה תחושה אמיתית של קהילה.
אז כל החברים שלי היו בבניין.
אדם מקס. אבא שלו היה פיטר מקס, האמן.
היינו עולים לשם והיו אצל פיטר
אנשים ממש מעניינים.
כמו סוואמי סצ'ידננדה
וכל האנשים המגניבים של שנות ה-70.
הייתה הרבה אנרגיה יצירתית בבניין ו…
התחלתי לצלם, כמו שאבא שלי תמיד עשה.
עשיתי סרטים משלי.
ערב טוב. זו "השעה של בנג'מין סטילר".
הפסקה.
אבא שלי קנה לי מצלמת סופר שמונה מ"מ.
הוא קנה לי ציוד עריכה.
זה הפך בשבילי למעין נמל מבטחים.
כשהם לא היו או כשהם רבו…
…או לא התמקדו בנו כי הם עבדו כל כך הרבה,
זה היה משהו ליפול לתוכו.
קשה לדמיין שהדירה כבר לא תתקיים.
בעיקרון, ברגע שנחליט, "בסדר, נוציא את זה,"
יוצרי ריאליטי יגידו,
"טוב, בוא נפנה אותה ונביים את זה."
זה לא ריאליטי… אני לא מחוברת לזה כרגע.
כן. וזה, בשבילי… -למען האמת.
…מה שבאמת יגרום לכול להרגיש אמיתי.
בדיוק. -פשוט כשהמקום הזה לא יהיה כאן.
אבא יקליט את הקול שלי…
נעשה מערכון, בסדר? -תקשיב.
תצבעו את זה בזמן שנעשה את המערכון.
מעט אנשים בני מזל מספיק למצוא יחד
מה שהם חולמים עליו כילדים.
בכנות, יש לנו המון מזל
למצוא את האהבה והאושר שלנו בעבודה שאנחנו עושים.
וזה מטעין אותנו באנרגיות נהדרות כשאנחנו גורמים לזה לקרות.
אני זוכר שהייתה דלת אקורדיון מתקפלת לבנה.
הייתי חייבת לעשות את כל הדברים.
אישה, מאהבת, בת זוג, חברה, טבחית. ואז אתה אומר, "טוב, אני אבשל."
וכשהדלת ההיא הייתה סגורה, הם עבדו.
פעם שיחקתי. הייתי שחקנית טובה לפני שפגשתי אותך.
וזה היה הזמן לא להפריע להם.
ואתה אומר,
"כן, בשכר של 50 דולר בשבוע."
בשכר של 50 דולר בשבוע כל אחד יכול לעשות את זה.
לפעמים שמענו צחוק, לפעמים שמענו קולות מורמים.
אני אבשל, בסדר? -בסדר, אתה תבשל.
אבל מי יצטרך לסדר? אני. אתה משאיר בלגן.
אף פעם לא ידענו אם זה אמיתי או שהם עשו חזרה על משהו.
היא האישה הכי מצחיקה בעולם מחוץ לבמה ועל הבמה.
העניין הוא שכשהיא עושה את הדברים המצחיקים האלה, אני…
אני נצלן, אופורטוניסט.
אני לוקח עיפרון ומתחיל לכתוב את זה. ברגע שאני עושה את זה…
הוא אומר, "אפשר להשתמש בזה למופע." ואני מוכנה להרוג אותו.
אמרתי… שוב, איפה המופע מסתיים והנישואים מתחילים?
אני שונא אותך.
אתה שונא אותי? אני שונאת אותך.
את לא יודעת מהי שנאה, סוג השנאה שאני מרגיש כלפייך.
השנאה שלי כלפיך היא כזו שנאה…
…כזו שנאה בוערת.
אני שונאת אותך בערימות גדולות ובוערות של שנאה.
יש לנו מערכון שנקרא "שנאה".
החום של השנאה הבוערת שלך…
אני אומר לאן, "אני שונא אותך." והיא אומרת, "אתה שונא אותי? אני אותך."
ויום אחד, איימי, שהיא בת שש, נכנסה לחדר
ושמעה אותנו אומרים את זה זה לזה והסתכלנו עליה לרגע
ולא ידענו מה להגיד, אז אמרנו,
"איימי, אימא-אבא עושים חזרה. אימא-אבא עושים חזרה."
ואיימי הסתכלה עלינו והתחילה לחייך.
כעבור שבועיים בערך רבנו.
איימי נכנסה ואמרה…
"אימא-אבא עושים חזרה?" "לא, אימא-אבא רבים."
"צאי מכאן!" -זה נהיה מעט מסובך לפעמים.
שנאתי אותך לפני שפגשתי אותך. -שנאתי אותך לפני שנולדת.
בשבילי, אחד הדברים שאני חושב עליהם
הוא איך זה נהיה, בערך, כזה,
"כן, זה הצחוק. זו הבדיחה המצחיקה."
אבל מה המציאות בסיפור ההוא?
אנחנו לא יודעים, בן.
לכן אנחנו כאלה דפוקים. לכן…
לכן אנחנו עושים את הסרט התיעודי הזה?
אנחנו נברר את זה באמצעות הסרט הזה.
אן וג'רי גרים בדירה גדולה בווסט סייד
עם בתם איימי ובנם בנג'י.
הרבה מחומרי המערכונים שלהם מתחילים בבית.
מסתבר שאלה נישואים שאין בהם בעיות תקשורת.
אני… -הוא אפילו לא מרים את התחתונים שלו
מהרצפה. הוא לא.
ככה את מדברת
מול האנשים האלה כאן בעיר ניו יורק?
איפה גדלת, זה…
כשאתה אמן, תחתונים לא מזיזים לך.
לא מזיזים לך דברים כמו… -מה אני? כבד קצוץ?
אבל מה שחשוב זה שאן וג'רי
שמים את חיי המשפחה במקום הראשון ואת עסקי השעשועים במקום השני.
השנה היא 1976 ואני מצלם את בני בנג'י יורד מהגבעה.
לבערך חמישה קמ"ש בטירוף החיים האלה.
יש לך שאיפות כלשהן להיות בתאטרון או…
מה זה הפטנט הזה כאן, לעזאזל?
אני בן סטילר, מדובב את כל התוכנית.
מה קרה לעליסה המתוקה הקטנה
שהכרנו פעם בארץ הפלאות?
השעה מוקדמת מאוד. 6:30 בבוקר.
אני חוזר לישון. להתראות.
גדלנו בין אנשי תאטרון מיוחדים מאוד.
כן.
תמיד מוכנים לעשות אלתורים מוזרים וכאלה.
איי-בי-סי ספורט, מראיינים את הצולל האיטלקי הגדול.
אני יודע שאנצח כי אני לובש את חולצת המזל שלי.
בוא נראה אותך צולל. -את צוחקת?
פרסומת! מהר. -קאט! קאט!
כשהיינו ילדים, הוא היה עושה דמויות משוגעות.
אני מרגישה שגם אתה עושה את זה.
אני אוהבת כשאנחנו עושים את זה. -גם אני. זה מי שאנחנו.
טוב, כדאי שאלך עכשיו.
אנחנו אוהבים אותך, מר תפוח.
עוד דבר אחד. השם הוא מר אנרגרינפופו.
אבא, תוכל לעשות את זה שוב, רק בקול רם יותר?
אנרגרינפופו.
בנג'י, אימא שלך אומרת
שהיא רוצה שתגדל להיות מפיק גדול
ואז תוכל לתת לה ולאבא תפקידים ראשיים.
היית שוכר את שני אלה?
לא. -לא? בנג'י.
מה זה? -מה זה? כן.
ואו, כמה מהר הם שוכחים!
אני אשכור מישהו אחר.
למה? -למה?
יהיה קשה לעבוד איתכם.
אז בנג'י, היית מלהק את ההורים שלך בסרטים שלך?
לא.
למה לא? -אני לא חושב שהייתי מלהק אותם.
אני חושב שיהיה די קשה לעבוד איתם.
אני חושב שהייתי מלהק מישהו אחר.
לא נשמעתי ככה.
הסרט שהתכוונתי לעשות, הם לא התאימו לו.
זה… זה לא…
מה דעתך לעבוד בשביל משרד החוץ?
לא, למה? על מה הסרט?
הייתי עושה הרפתקה או רצח או משהו כזה, אבל אף פעם לא קומדיה.
אני לא אוהב קומדיה. אני לא אוהב קומדיה.
אוו!
"אני בן, אני בן זו התוכנית שלי, יו"
"תוכנית הלילה החדשה של פוקס ניוז, 'המופע של בן סטילר',
"שתעלה לראשונה מחר ב-19:30 בערוץ חמש
"היא… אוסף חלש של מערכוני סרטים,
"בכיכובו של קומיקאי שבבירור לא מוכן לפריים טיים."
"גם אתם בוודאי יכולים לקבל תוכנית טלוויזיה משלכם כמו בן סטילר
"אם אתם מגיעים ממשפחה של עסקי השעשועים.
"הוריו הם הקומיקאים החביבים אן מיירה וג'רי סטילר."
"צאצא לשושלת קומיקאים."
בשבילי, לגדול ולנסות לבנות קריירה משלי,
כל כך הרבה מזה נקשר להורים שלי.
הם פשוט מטילים צל גדול מאוד.
כבדרנים, כשחקנים, כקומיקאים. אבל גם כבני אדם.
והרבה זמן הרגשתי שאני צריך לעמוד בציפיות גדולות.
חלק ממני ממש רצה
להרחיק את עצמי מהם. -כן.
הו, מר מונסטר.
אני צוחקת כשאתה אומר את זה
כי אתה כל כך סותר את עצמך
כי אחד מהם או שניהם תמיד היו בדברים שעשית.
כי לא הייתי טיפש. הם היו מצחיקים.
אפילו בקלטת מבחן הבד שלי ל"סאטרדיי נייט לייב"…
תראי, אימא, טובה גדולה, טובה גדולה.
יש לי שם כותב שאין לו רעיונות.
אני צריך המון חומרים.
אני צריך… דיברת כל כך מהר. -תתחיל מחדש.
מה זה? -אלה חומרים ישנים.
אבא ואני עשינו את זה… -חומרים של סטילר ומיירה?
כן, ב"מופע של סאליבן", מותק. -זה טוב.
לא, זה לא. -חכי דקה.
זה מלפני 30 שנה. זה לא רלוונטי.
לגמרי השתמשתי בהם.
למקרה שרק הצטרפתם, אנחנו מעבירים יום בחיי.
אחד המערכונים שעשיתי בתוכנית
היה שכולנו הולכים יחד לטיפול משפחתי.
אני בא ממשפחה של עסקי השעשועים…
באמת הלכנו לטיפול.
אלה החיים שלי.
בסדר, אני רוצה לדבר
על איך שההצלחה שלי מאיימת על שאר המשפחה שלי.
ג'רי, בבקשה.
לא, כלומר, אתה יודע… אני חושב שזה מובן מאליו.
אתם לא יכולים להתמודד עם העובדה שאני יותר מצליח מכם.
על מה הוא מדבר?
כל כך נמאס לי שבן לוקח מונופול על השיחה.
זה קורה בכל פעם. -בסדר.
זו אחותי איימי. -לא! באמת. אתה בא הנה
ואתה התינוק הכי גדול שראיתי בחיים.
אתה רק משתמש בחיים שלנו כחומר לתוכנית הקטנה שלך. זה דוחה.
תוכנית קטנה? -כן, תוכנית קטנה, בנג'י.
אולי תספר לכולם
על התקופה שהרטבת את המיטה שלך עם החברה שלך?
תשתקי, איימי! -כי זה נכון!
תפסיקו! -תשתקי! אני שונאת אותך!
וזה היה מגוחך כי אף אחד לא הכיר אותי באותו זמן.
לך תזדיין, אתה והכלב הקטן שלך!
זהירות! יש לה ביצה!
אבל הקו תמיד היה מטושטש במשפחה שלנו.
כלומר, כשגדלנו הם עבדו יחד
ואלתרו כדי ליצור את התוכנית שלהם.
וזה מה שעשינו כילדים, כי הם עשו את זה וזה הצליח להם.
אני אפשק לך את השפתיים!
אישה נראית כ… -כאן אימא מדברת אליך, מותק.
זה כל כך הצליח שזה ממש הפך לזהות שלהם
ולפרנסה שלהם.
תמיד הייתי מצחיקה בטעות. ג'רי הוא זה שהכניס אותי לקומדיה.
הרבה יותר קל להצחיק בטעות מאשר להצחיק…
והייתי… -…פעמיים בלילה במועדון לילה.
הוא תמיד כרה והוציא את זה ממנה
כי הוא העריץ אותה כל כך.
אבל זה גם היה מקור של לחץ עליהם כ… ועליה.
כל אחד מהסיפורים האלה יכול להיות מדהים לכאורה.
אבל כשאתה מספר אותם, זה לא מצחיק.
ואם אני מספרת אותם, זה נהיה מצחיק. -כן, כן.
אחרי שהיא עשתה את כל המערכונים המלחיצים האלה,
רק כדי לשחרר קיטור…
היא הייתה הולכת ל"פטסי'ס" ושותה את הוודקה שלה.
זה היה קשה.
הקיץ הייתי די לחוצה.
היינו בטריילר. בנג'י ניגש אליי. ואמרתי, "מה קרה?"
ואיימי באה לבנג'י ואמרה, "תניח לאימא.
"אתה לא רואה שהיא לחוצה מאוד?"
זה מה שקרה. היא צועקת עליהם
ואז הם מסתכלים עליי מוזר.
"למה היא מתכוונת בזה?"
אני אומר, "אתם יודעים, יש לי הופעה מחר בלילה.
"היא קצת לחוצה ממה שהיא צריכה לעשות. תתעלמו ממנה."
למה אתה לוחש? מה זה, ווטרגייט?
מה זה? פשוט תדבר לרשמקול.
תגיד שלום, בן. -היי.
אני לא יודע מה את עושה. את משתגעת.
הילד הזה…
נשכר לרגל האירוע.
שלום. -איך קוראים לך?
אמרתי שקוראים לי בנג'י. -איך קוראים לך?
שכרנו את הילדה הקטנה הזו. -איימי.
אוי, אלוהים!
איימי מחכה להורה…
טוב, היה לנו…
אבל אתה לא חושב שהייתה לנו ילדות צבעונית?
כן, אני רק רואה את אימא… זה בשבילי…
אני חושב על זה… כן, כמובן שזה צבעוני.
אבל אני גם רואה שאימא בבירור הייתה… שיכורה.
אתה חושב שהיא הייתה שיכורה? אני לא חושבת.
את צוחקת?
ואני מרגיש ש… אני יודע שלכן אני מגיב ככה.
אני רואה… -מממ.
"למה את מתנהגת בכזה… טירוף?"
אני לא יודעת אם היא הייתה שיכורה.
או שהם סתם צחקו. גם אבא לא היה נורמלי לגמרי.
אני רואה אותו מאושר. כן, לא, הם בהחלט היו…
מה מטריד אותך? -אני לא יודע אם הוא, אבל…
שכרנו את הילדה הקטנה הזאת. -איימי. איימי.
הלכת משם. אני לא יודע כמה שתית.
אני מאבד את זה. אני מאבד את זה.
אני לא יודע מה להגיד, אני לא יודע מה לעשות. מה ש…
זה קרה, עשית את זה.
הגזמת.
כן, שתיתי יותר מדי. שתיתי.
זה לא סוף העולם.
עם ג'רי, אם את שותה משקה שני, הוא אומר, "תפסיקי עם זה.
"את לא יודעת מי את."
היא משתטה אחרי… שני משקאות?
הוא אומר, "אל תעשי את זה. כל מה שאת עושה משליך עליי."
אן נרדמת על המעילים בדרך כלל כשזה קורה.
נכון. לרוב אני מוצאת חדר שבו נמצאים המעילים.
ואני מריירת על פרוות החורפן של מישהו.
לא… זה לא מזיק. -לא שלי. אין לי חורפן, גברת.
לא שלי. -אתם יודעים, היום…
כשהיא שתתה, אבא שלי אף פעם לא ממש ידע להתמודד עם זה.
אתה חושב שהוא פחד לדבר איתה על זה?
אני חושב שהוא אהב אותה כל כך,
והוא היה כל כך מחויב לה. -אני מבין.
וגם, המופע ומה שהם עשו יחד,
זה היה חשוב כל כך שזה יצליח… -כן. כן.
…שהוא היה חייב למצוא דרך להתמודד עם זה בעצמו.
אבל אני חושב שכעסתי עליו שהוא לא שיתף אותנו בזה.
הוא אהב אותנו יותר מכול, אבל אני חושב שהוא רק ניסה
למצוא דרך להתמודד עם זה. -נכון.
וכל כך כעסתי עליו על כך שהוא לא היה שם בשבילנו.
אבל אני לא חושב שהבנתי את זה בכלל.
כן. -לזמן מה.
לא, אני לא מאשים אותך.
אני חייב להאשים את… אני חייב לקחת אחריות מלאה
על הדרך שבה אני מגיב.
אז אני מצטערת. -בסדר.
הכנתי לך קפה. -תודה, אשמח לשתות. תודה.
זו איימי סטילר שעומדת כאן מאחוריי.
זו הפעם הראשונה שהיא באה לאירלנד.
את יכולה להגיד כל מה שתרצי.
אנחנו באירלנד ואנחנו בחופשה הראשונה שלנו.
בכל פעם שאנחנו בחופשה, אנחנו לא בחופשה שלנו,
כי אתם תמיד עובדים כשאנחנו נוסעים.
על מה את מדברת?
בדרך כלל אבא ואימא עובדים…
זו ממש חופשה לא הוגנת,
כי כל הזמן כשאנחנו נוסעים לאנשהו,
אימא שלי ואבא שלי נוסעים לשם
כי הם צריכים לעבוד במועדוני לילה והכול.
אני משתגעת מאשמה.
אני הרעיה והאימא הכי דפוקה בעולם.
עכשיו אני יורדת על עצמי
רק בתקווה שארגיש טוב יותר אחרי שאומר את זה, אתם מבינים?
את מתכוונת לכולם?
אז הילדים אומרים, "לא, את לא, אימא."
כן, כל דבר. כי אני לא מספיק בבית.
ולא היה לי אכפת אם הייתי עומדת בזה, אבל אני מרגישה כל כך גרועה.
אני מרגישה שאימא שלך תמיד לקחה אחריות על החסרונות שלה.
כן, היא הייתה פתוחה מאוד בקשר לכל זה.
כל כך פתוחה לגבי זה.
וממש אהבה לדבר על כל הדברים שהיא לא עשתה.
למשל כהורה וכאימא
ואיך היא פישלה ו"עבדנו, פספסנו את זה."
היא ראתה אותי כאימא טרייה
וברגעים ההם,
כשזה היה משוגע ומטורף ואימא שלך הייתה אומרת
איזו עבודה טובה אני עושה.
זו הייתה דרך לגרום לי להרגיש טוב בקשר למה שאני עושה.
אבל גם הכרה שלה במה שהיא לא יכלה לעשות.
"וברגע שלבו לא הרגיש לחוץ כל כך…"
אבל אני חושב שהרבה מזה, בשבילה,
נבע מתחושת ההצפה הרגשית שלה כאימא
כי היא באמת הרגישה כל כך… לא מוכנה להיות אימא.
כן.
כמה טראומתי זה היה
לאבד את אימא שלה בגיל צעיר כל כך.
ואז כשהיא ילדה את איימי ואותי והיא הייתה מוצפת מזה,
והלחץ מההופעות אצל אד סאליבן
ומההופעות בכלל. וזה היה קשה.
מה עם המשפחה שלך? היית הילדה הכי קטנה?
אני… אני חושבת שאני כמוך. אני חושבת… אתה בן יחיד?
לא, לא. אני רק מתנהג ככה.
את מבינה למה הכוונה? הכוונה היא שאני בטח קצת מפונק.
לא, טוב, אני הכי טובה והכי גרועה, הייתי בת יחידה.
אה, היית יחידה… היית הכי קרובה לאימא ולאבא שלך?
אני מניחה… אימא שלי מתה כשהייתי צעירה.
הייתי ילדה של אבא.
הייתי נסיכה אירית מלונג איילנד.
אימא שלי אהבה סרטים.
אני אהבתי סרטים כי היא אהבה סרטים.
רציתי להיות ככה. רציתי להופיע בקולנוע.
- לאימא שלי -
זה… היא כתבה לאימא שלה.
"לאימא שלי. כשמדובר בשירה, אני פשוט כישלון.
"אבל מה שאני יכולה לומר זה: 'בשבילי את במקום הראשון'.
"באהבה, אן." -זה נראה כמו כתב היד שלי.
ואו.
"הכנתי לך מתנה קטנה כדי לשמח אותך ביום האם. באהבה, אן."
אלוהים אדירים.
היינו רק אבא שלי ואני. ואתה יודע…
יכולתי לסובב את אבא שלי על האצבע הקטנה,
כי הוא היה מוטרד ולחוץ מאז שאימא שלי נפטרה.
שנאתי את הימים האלה.
"זה 15 באוקטובר 1940,
"ואני יושבת ושותה קרטון חלב ליד הבונגלו ששכרנו
"הרחק מהבית הישן שלנו ברחוב בייקר היל.
"ואימא שלי עדיין לא הייתה מאושרת.
"הרבה שכנים הסתובבו בחצר הקדמית,
"ואמבולנס נעצר על המדרכה.
"אבא שלי היה בבית עם פרמדיקים שניסו להחיות את אימא שלי
"שהדליקה את הגז ושאפה את הנצח."
היא סיפרה לי על ההתאבדות של אימא שלה.
זה היה הלם בשבילי.
ברור שאימא שלה סבלה מדיכאון,
אבל הם אמרו שהיא הייתה מדוכדכת.
אף פעם לא אמרו שהיא הייתה בדיכאון. -לא, רק מדוכדכת.
היא הייתה מדוכדכת. -כן.
- ג'ון גוארה מחזאי -
ואני חושב שמשם הגיעה הגאונות הקומית של אן,
מכך שהיא ניסתה לעודד את מאי.
אני חושב שאימא שלה, מיי, תמיד נמצאת צעד אחד מאחורי הקהל.
אז היא שם כדי להשאיר את אימא שלה בחיים.
גם אן וגם ג'רי הגיעו ממקום ממש אפל.
החיים שלהם תמיד שאפו אל האור.
אני אוהב לעבוד עם אן,
ואני מרגיש אנרגיות כשאני עם אן שאני לא מרגיש עם אף אחד אחר.
למה זה קורה, אני לא יכול להסביר.
אולי זה איזשהו צורך נורא
שיש לאדם אחד כלפי אחר. אני מרגיש בעוצמה.
בשבילי, בילדותי, לראות אותם עובדים יחד,
ההופעות היו הדבר שהניע אותם קדימה.
אבל היה מתח בנישואים
שנבע מכך שהם רצו דברים שונים.
ובכל זאת הם היו קשורים להופעה ביחד.
מה אנחנו עושים כשאנחנו רבים? -אנחנו בוכים הרבה, מרביצים זה לזה.
מה כל אחד עושה?
לאן ולי יש דרך להתמודד עם כל הוויכוחים בין בעל לאישה…
הדבר הכי גרוע שיכול לקרות למישהו
הוא אדישות. זה ההיעדר…
מעולם לא הייתי אדישה אליך, ג'רי. תמיד אהבתי אותך והיה לי אכפת ממך.
מעולם לא הייתי אדישה. אתה יודע, אני…
אף פעם לא היית… -ספר לי איך הרגשת.
תמיד הרגשתי שכשהיה לך משהו לומר…
תתחבר לרגשות האמיתיים בתוכך.
המציאות היא שכשאתה נשוי למישהי…
היא רוצה לשמוע את הרגשות שלך.
הדינמיקה של כל השטיק שלהם הייתה,
"ג'רי, שתוק, זה לא מעניין."
אני לא יודעת מה זה אומר, ג'רי.
מותר לי לומר "שתוק" עכשיו.
אף פעם לא דיברת ברצף, אף פעם,
בלי שהפרעתי לך.
למה נתתי לך לעשות את זה?
כשאתה מדבר על תרומה, זה כולל את שנינו.
אני לא רוצה שאנשים יחשבו
שאני עוצרת אף רעיון שיש לך בראש.
אז דבר, ג'רי, אם אתה רוצה.
זו הייתה גם הדינמיקה שלהם בחיים
שהם ידעו שעבדה בהופעות שלהם.
אני חושבת שכל אישה בקהל תבין.
אם אתם יחד 24 שעות ביום, אני אומרת לך, לילי, אפשר להשתגע.
כלומר, באמת, דבר ראשון, הוא מבלגן… -אנחנו בקושי מתראים.
פעם או פעמיים בסוף השבוע. -כן, בנוגע לזה…
התכוונתי לדבר איתך.
אני פשוט תוהה לפעמים,
עד כמה זה העמיס על היחסים ביניהם במציאות.
דרק, הכול בסדר? ניסיתי להשיג אותך שבוע.
שבוע?
אני חושב שביחסים שלנו, אני מרגיש שזה מה שאת הרגשת כלפיי.
כשהכרנו ואז התחלנו לעבוד יחד,
בהתחלה,
הייתה לי סלידה טבעית…
כן. -הרגשת את זה?
אני בהחלט מרגישה שהייתה היסטוריה.
ואני חושבת שהרבה מזה היה החוויה שלך
של המשמעות שהייתה לזה בסופו של דבר על הזוגיות,
שזה יכול להוסיף מתח
כשאתם אוכלים, ישנים, נושמים זה את זה באופן הזה.
את מבינה שהעולם לא סובב סביבך…
טוב.
הרגשתי גם שדאגת לי,
לגבי איך זה ייראה לעולם החיצוני.
זה היה טעון מאוד. -כן.
הרגשתי, "רק רגע, אני לא רוצה להפוך להורים שלי."
זה היה החדר של אבא שלי.
החדר של אימא שלי היה סמוך אליו.
ו… אני לא יודע מתי הם הגיעו למצב
של חדרי שינה נפרדים, אבל זה קרה.
סמוכים. סוויטה נחמדה. אבל אני חושב שככה הם רצו את זה.
הם היו נשואים 62 שנה.
איך היו היחסים ביניהם?
איזו הסכמה הייתה ביניהם שהם הצליחו
לגרום לזה לעבוד כל כך הרבה זמן?
אני לא חושב על זה במונחים של קרבה ביניהם.
כי אני מרגיש שהם היו קרובים מאוד.
אבל הם גם היו שונים מאוד, מאוד.
מרגרט מרי שלי בת 15.
היא לא איינשטיין. -אה-הא.
היא לא מבדילה בין חצוצרות בתזמורת לחצוצרות הרחם.
אני מבין. טוב, גברת מולקהי…
היא תסתבך אם היא תנסה להגיע לג'רזי.
גברת מולקהי…
את מרגישה ש…
כשאני מסתכל עליהם בהופעות שלהם, אני רואה את אבא עובד כל כך קשה.
הוא חפר בזה שוב ושוב והוא לא רוצה לפשל.
ואימא פשוט נותנת לזה לזרום.
אני זוכרת את אימא אומרת,
"אבא נשאר ער עד 5:00 בבוקר כדי לשנן את השורות שלו."
יש שם פרפקציוניזם שאני חושבת שאתה ואני ירשנו.
חלק מזה טוב…
אבל חלק מזה…
חלק מזה טוב. -אבל חלק מזה…
זה מונע מאיתנו ליהנות מדברים.
זה מדויק.
ג'רי היה רציני מאוד והוא עשה חזרות בבוקר, בצהריים ובערב.
מספיק טוב, הבנתי.
בסדר, ג'רי.
הוא התקשה בכל מילה, בכל משפט.
הו, כן.
אני צריך לעשות את זה בדרכי. אני חייב להתכונן. אני חייב להתכונן.
ואת לא רוצה להתכונן.
איך אתה מעז להגיד את זה!
אוי, מותק. אל תגידי שאני מעז. את לא…
איך אתה מעז להגיד שאני לא מתכוננת. אני מתכוננת!
למילה "להתכונן" יש משמעות שונה בשבילך ובשבילי.
אני מסכים.
ג'רי, אני רוצה להגיד לך משהו. -מה, אן?
אנחנו בלחץ גדול. -אני יודע.
אתה יודע כמה אתה מלחיץ אותי?
זה פלא שאני חופשיה מספיק אי פעם כדי לעשות את זה חצי בסדר.
בהחלט היה לו מוסר עבודה ואני חושב שזה שמר עליו…
כך הוא הגיע לאן שהוא הגיע
אבל זה היה בלתי אפשרי בשבילו… לשחרר.
אני לא יכולה להיות תחת הלחץ שאתה מפעיל על עצמך.
כן. בסדר, זה הלחץ שלי.
כן, אבל זה… זה פשוט מחלחל
ומטפטף מתחת לאטמוספרה… אפשר לחתוך אותו בסכין.
אני לא יכול… אני לא יכול להסביר או להכחיש
או בשום אופן להצדיק מה שאני עובר…
אז כשהערב נגמר,
אני אומרת, "אלוהים אדירים, תודה לאל שזה נגמר."
כן. -"תמכתי בו."
האם תמכת בעצמך?
זה לא מזיז לי.
אתה עושה הרבה דברים מוזרים, מותק.
זה נכון.
אתה בהחלט עושה.
גם את עושה כמה דברים מוזרים. -אין צורך לרדת לפסים אישיים.
למה שארצה מרכך לצווארון שכתוב עליו "לא לרכך"?
כדי להרים את הסנטר שלך.
יש לך סנטר חלש. -יש לי סנטר חלש?
כמו של אימא שלך.
איפה אימא הייתה בלי אבא, במובן מסוים?
אני חושב, "איפה אבא היה בלי אימא?"
אני לא יודע אם לאבא הייתה קריירה בקומדיה בלי אימא.
הוא היה כל כך מחויב אליה, כי הוא היה צריך…
לעבוד איתה. אני חושב שהוא אהב אותה מאוד.
הוא לא היה מוכן להסתכן בכך שהוא יאבד אותה,
או להסתכן בכך שהיא לא תהיה שם בשבילם ובשביל המופע שלהם.
הייתה לך הופעה טובה?
אין לך שום מושג למה אתה… -כי את היית שם.
העבודה ואיך שאנשים מגיבים אליכם,
וכמה טובות ההופעות שלכם בנסיבות האלה,
לא משנה מה. אתם תמיד שם.
אני יודע את כל זה.
אני מודע לזה.
ואז בסוף, כשדברים מסתדרים בערך…
ההקלה שלך מביכה.
זה כאילו אתה חושב, "אלוהים אדירים, זה היה מעולה…" אתה מבין?
איך זה עבד? איך חושבים עליך שאתה בחור טוב.
אני באמת רוצה שיחשבו שאני בחור טוב. כן.
זה עושה לך בלגן במוח. -לא, זה לא עושה לי בלגן במוח, אן.
לא, אן, את יודעת, אנשים אוהבים אותנו.
אף אחד לא מחפש… -רק דבר אחד.
מה?
לפני שמישהו מאיתנו יעזוב את העולם
חייבת להיות דרך לקבל תחושה אותנטית לגבי מי שאתה
בלי שישנה לך מה חושבים עליך.
זה עגום.
לגמרי עגום.
תמיד חשבתי על אימא שלי
ואיך היא באמת התחברה עם כריסטין.
יכולתי לשמוע את הקול של אימא שלי בראש
כשהייתי מרוכז מדי בעבודה.
אני זוכר שאימא שלי אמרה לי,
"אתה ממש צריך לתמוך במשפחה שלך."
שלושה קילוגרמים ו-700 גרם. זה היה שבוע קודם.
אני מרגישה שהייתה תקופה
שבה העבודה הייתה בעדיפות רבה.
וכשאנחנו מדברים על זה, אני מבינה עכשיו שזה מקביל לאבא שלך.
שכשאתה עושה עבודה מצוינת,
אתה עדיין רואה את הדבר האחד שלא הצליח.
נכון. -התבוסה. התבוסה המוחלטת.
ומאחורי הקלעים של הדרך שבה אנחנו מתאימים את עצמנו אליך
באמת הפך למשפחה הזו, כאילו, לזה שאנחנו אומרים "מה אם…?"
כלומר, "אם זה לא יעבוד טוב, לה-דה-דה-דה.
"אם זה כן יעבוד…" אתה יודע? -כן.
ואני חושבת… כלומר, אתה יודע…
אני חושבת שהמילה היא… -זה על הפנים.
כן, זה גם,
"אל תנסה להעמיד פנים שזה לא משפיע עליך,
"פשוט תהיה מסוגל להגיד את זה." -נכון.
לטוב או לרע.
אני זוכרת שאן הייתה לוקחת אותי הצידה ואומרת,
"תדאגי לעצמך."
היא תמכה בי. -כן.
ואתה היית הבן שלה.
למה את כל כך עצובה?
פשוט הרגשתי… בן היה קצר בטלפון.
גועלי כלפייך? -לא, פשוט…
הוא היה צריך לעבור לדבר הבא? -כן.
זה הכול. -הוא עסוק מדי.
זה מה שאני חושב.
הוא רוצה להיפגש?
אני לא חושבת שהוא רוצה.
אני כל הזמן חי בצל של… "אתה הבן של הוריך."
וכשאתה הופך להורה
אתה חושב שלא תעשה את הטעויות שהוריך עשו.
ובסופו של דבר… -אתה תמיד נופל לעשות אותן.
…עושה טעויות אחרות, או כמה מאותן טעויות.
אלה אמרה לי לא מזמן,
"אני לא זוכרת אותך בסביבה בילדות שלי."
כן.
בוא נדבר על מה שעשית בשבוע האחרון.
עבדתי הרבה. המשפחה שלי הייתה בלוס אנג'לס,
אז עבדתי כל הזמן.
היה לי רק יום חופשי אחד השבוע. אה…
אז כן… -אוו. טוב…
אבל מכל הטעויות שעשיתי כהורה… כן, עשיתי כמה.
אני יודע שאת המומה.
וגם… כן, נחתכתי.
חתכתי אותך מ"חייו הסודיים של וולטר מיטי".
זו כנראה ההחלטה הכי גרועה שקיבלתי בחיים.
מה? -אתה נראה חמוד בתלבושת שלך.
זה בשביל… אני עובד.
לא הכול סובב סביבך, וולטר. -מה?
אוו, את כל כך חמודה. -ממש פחדתי.
אני זוכרת שממש, ממש פחדתי. זה לא היה הגיוני בסרט.
לא, לא, אני… זה קשור לאובססיה שלי לעבודה שלי,
או ל"פרפקציוניזם". -כן.
אתה מזדהה עם זה?
אולי, כן. אני חושב שכן. -זה אני?
אני חושב שיש דברים, אחרי יום קשה,
או כשמשהו לא הלך טוב,
אתה שוקע לתוך עצמך. אתה מבין למה אני מתכוון?
ואני חושב שכשאתה נכנס למקום הזה…
קשה להוציא אותך משם.
אז זה מדכא את החלק הכיפי
בלהיות בחופשה. אתה מבין?
יש לך כל מיני כובעים שאתה מנסה לאזן ביניהם.
להיות במאי, שחקן, מפיק, כותב.
אבל גם אבא. נכון?
ולפעמים הרגשתי שזה היה הדבר האחרון מכל שאר הדברים.
הייתה פעם אחת
שישבתי במטבח עם קווין כשהוא היה קטן,
וסיפרתי לו שאני הולך לעשות את "לילה מוטרף במוזיאון 3",
ושאצטרך לנסוע לקנדה לכמה חודשים.
ראיתי את הפנים שלו נופלים והוא אמר,
"הלוואי שיכולת להישאר בבית."
ואני זוכר שבאופן פתטי אמרתי,
"אבל אתה אוהב את 'לילה מוטרף במוזיאון'." אבל זה לא שינה לו.
האירוניה היא שחשבתי שהייתי כל כך יותר טוב מהוריי,
חשבתי שהצלחתי. טסתי הביתה בסופי שבוע,
והיה לי מקום מיוחד שבו הילדים שיחקו כשהם באו לבקר בסט.
אבל במציאות, ורק מלשמוע אותם מדברים על זה,
בשבילם זה היה אותו דבר שאני עברתי כילד.
ופשוט לא ראיתי את זה בכלל באותו זמן.
כשנפרדנו… -נכון.
התחושה שלי הייתה, "אני נכשל בזה." וחשבתי, "תראו את ההורים שלי."
יש להם נישואים מדהימים יותר מ-50 שנה.
כן. -ואני לא יכול לעמוד בציפיות האלה.
לא כל כך קל להיות נשואה לך, אתה יודע למה אני מתכוונת?
את אוהבת אותי? -מה?
את אוהבת אותי?
"האם את אוהבת אותי?"
האם אני מה?
"האם את אוהבת אותי?"
"האם אני אוהבת אותך?"
"כשהילדים שלנו גדלים ואימא שלך חזרה לעיר"
"אתה כועס, אתה רוצה לצאת להיכנס, לשכב לנוח…"
מועדוני הלילה שיגעו אותי.
הצורך לצאת לשם,
ופשוט להיות קורעת מצחוק בכל דקה, שתי הופעות בלילה.
מול הרבה אנשים שלא היה להם אכפת מי אני.
אתם יודעים?
אמרתי, "ג'רי, אני לא יודעת איפה המופע מסתיים והנישואים מתחילים."
"אני שואל אותך שאלה…"
הישות של סטילר ומיירה הפכה לדכאנית בשבילם.
אני חושב שהם הרגישו לכודים בתוכה.
אשתי, אנני, בנוסף לכך שהיא קומיקאית,
היא גם שחקנית דרמטית.
אבל אף אחד לא ידע את זה כשהיינו קומיקאים.
וזה משהו שהיא תמיד רצתה.
כקומיקאים, אי אפשר היה לשדר שני דימויים במקביל.
יום אחד היא אמרה, "אני רוצה לעשות דברים כאלה.
"אני רוצה שזה יקרה ככה." ואמרתי, "אתן לך לעשות את זה."
"אחרי לא מעט שנים"
"נחמד לדעת"
אני אוהבת אותך.
היינו צריכים להפסיק לעשות את המופע הזה.
מה שהיה… סיכון, כי התחלנו, במובן מסוים, להמריא.
גמרתי עם השטויות,
וההבלים והסקנדלים. הכול.
אלוהים אדירים, השנים שבזבזתי על הדברים הזולים.
- תאטרון טראק + ורהאוס -
כתבתי את המחזה "בית העלים הכחולים".
הייתה שם דמות, באני, החברה של הגיבור.
ופגשנו את כל המועמדות לתפקיד.
ויום אחד המפיק התקשר אליי ואמר,
"אני אוכל צהריים בבית התה הרוסי ובדיוק ראיתי את באני.
"היא יושבת בשולחן לידי ואני מקשיב לה.
"זו אן מיירה."
ואמרתי, "אבל היא עובדת עם סטילר ומיירה?
"היא עובדת לבד?" הוא אמר, "יש רק דרך אחת לברר."
כשפגשתי את אן, התרגשתי לגלות, אלוהים אדירים,
שהיא הייתה ב"יוליסס בנייט-טאון" המקורי
ושהיא הייתה שחקנית רצינית.
הסוכן שלה לא רצה שהיא תופיע אוף-ברודוויי.
בתקופה ההיא למחזות אוף-ברודוויי לא היה מוניטין,
זה היה תאטרון אלטרנטיבי.
הסוכן שלה הרגיש שזה יזיק לקריירה שלה.
לא היה לה אכפת והיא חתמה.
ויש דבר אחד שאני מקווה שתמצא,
כשאן הביאה את הבן הקטן שלה.
בן.
אנחנו עומדים מול "תאטרון טראק + ורהאוס".
אתה מחזיק עותק של המחזה שלי ואתה קורא אותו,
עושה שינויים, קורע דפים…
ואני קד קידה ואומר, "כן, תודה, תודה, מר סטילר."
כן.
מה שמדהים בעיניי זה שאחרי שהיא עשתה קומדיה כל כך הרבה שנים,
היא הייתה מסוגלת לעבור לתפקידים רציניים.
מחזות מאת יוג'ין או'ניל
וריצ'רד גרינברג ומחזאים מכובדים.
העובדה שאן עושה את זה
גורמת לי להרגיש חשוב מאוד, מאוד וחלק מחלום שמתגשם.
איך אתם שומרים על הנישואים מול התחרות הביתית?
כלומר, שניכם שחקנים.
יש תחרותיות טבעית, אני חושב,
בין בעל לאישה.
במקרה שלנו אנני עושה את כל העבודה כרגע
מבחינת הופעות.
היא משחקת במחזה שנקרא "בית העלים הכחולים",
שמשאיר אותה עסוקה כל הזמן…
אני חושב שהסיכוי לעבוד לבד
היה משהו שהוא גם רצה
אבל גם בטח חשש ממנו אחרי ההצלחה,
לחשוב אם הוא יכול להצליח לבדו.
מה שאנשים לא יודעים זה שאבא שלי היה אדם רוחני מאוד.
הייתה לו אנרגיה.
אם היית נפצע במרפק או משהו,
הוא היה מעביר לשם אנרגיה. דברים כאלה.
הוא היה אדם עמוק מאוד.
הייתה לו אמונה אמיתית בעצמו.
אני זוכר שהייתה פעם שכולנו יצאנו לחופשה בספרד ו…
הם הזמינו אנשים להצטרף. זו הייתה מלחמת שוורים ללא דם.
והוא נכנס לזירה עם שור.
הוא… עשה את זה.
היה בו משהו
שהוא היה מוכן לקפוץ לזירה וללכת על זה.
אני מרגיש שאני תמיד מנסה להתקרב להיות האדם שהוא היה.
אבא שלך היה מין קדוש, אתה יודע?
הוא נשאר קצת ילד בן תשע.
- כרסיטופר ווקן -
כן. -אתה יודע?
נשאר שם. -כן.
הנה פתק מאבא שלך. -ואו.
"כריס היקר, הפתק למראה שלך נשאר על המראה שלי.
"תמשיך להפליץ
"בתחתוני משי יוקרתיים מ'הרודס'."
כן.
זה מדהים, למען האמת, כל הדברים האלה.
כן. "הרלי-ברלי".
אני זוכר את המחזה הזה כל כך טוב
כי אתם עשיתם את זה, מייק ניקולס ביים אותו.
אתה… אז התקרבתם, אתה וג'רי?
לא, הכרתי את ג'רי הרבה קודם.
לפני 60 שנה. -אני מבין.
ג'ו פאפ הקים את "תאטרון דלקורט".
שייקספיר בפארק. -כן. וג'רי הופיע בו.
כן. -ואולי גם אן.
בשלב מוקדם, כן. -ואז פגשתי אותם.
אימא שלך קצת הפחידה אותי.
כן.
היא… אימא שלך הייתה מסתכלת עליי
וידעתי שהיא עלתה עליי.
לא? -כן.
היא הסתכלה עליי והרגשתי, "היא יודעת שאתה זומם משהו."
כן.
אבל גם עבדתי עם ג'רי.
וכשאתה עובד עם אנשים, זה אינטימי מאוד.
נכון.
אני חושב על זה כמו על הטרפז בקרקס.
אתה יודע, כשאתה עושה את הסלטה,
ואתה חייב להיות בטוח שיש שם ידיים של מישהו.
שתוכל להיאחז בהן.
ג'רי היה כזה, הוא היה ממש יציב.
מה קורה, זי?
לא תאמין. -אתה מכיר אותי, אאמין לכל דבר.
נחטפה רכבת.
אני לא מאמין.
עשיתי סרט.
ביקשו ממני לשחק בסרט שנקרא "חטיפת פלהם 1 2 3".
סרט נהדר.
כאן פלהם. מה קרה לגרבר?
אפילו גברים דגולים צריכים להשתין.
אני אוהב איך שזה מלהיב את כולנו, אתה יודע?
אני רואה שזה מלהיב גם אותך.
כי זכית להיות… -כן, זכיתי להיות…
…במושב האחורי של מכונית באחת הסצנות.
רשות התחבורה הציבורית.
עדיין צריך לשלם.
כשהם צילמו את הסצנה הזאת,
הייתי שם כל הזמן במושב האחורי של המכונית.
זה היה הסט הראשון של סרט שהייתי בו אי פעם.
היי, תוכל לומר איפה היית היום, מר לטימר?
אתה זוכר שכשצילמת את זה חשבת, "זה כל כך מגניב.
"אבא שלי משחק… אתה יודע, עם וולטר מתאו."
התעוררה בי תחושה שזה הדבר שאני רוצה לעשות.
אתה בטוח? -בטוח? שאל את מי שאתה רוצה.
זו אחת הסיומות הקלאסיות לסרט.
סליחה אם הפרענו לך, מר לונגמן. בוא, ריקו.
הוא מתעטש. קאט לדלת, הדלת נפתחת
ואז וולטר מתאו דוחף את הראש שלו ככה.
ואז המוזיקה מתחילה. דה-דה-דה…
אם יהיה צורך,
אני חושבת שנופיע במועדון מחר. אם יהיה צורך.
אבל אני הרבה יותר נהנית, ואני חושבת שגם אתה…
תגיד לי לשתוק אם תרצה.
תשתקי, אן. תן לי לספר לכם עלינו. -בסדר.
אתה מסכים איתה? -אני אוהבת את זה כשהוא שתלטן.
- הריץ -
כאן בתאטרון פרמאונט משחק "הריץ",
בכיכובם של ריטה מורנו וג'רי סטילר.
מה הלהיט שלו? "הריץ".
כן. תקשיבו, חברים, אם תגיעו לניו יורק
אתם חייבים לראות את בעלי, כי הוא אדיר.
וגם ג'ק וסטון וריטה מורינו מככבים במחזה,
זה נקרא "הריץ".
על מה זה?
זה מתרחש בחמאם של גייז.
וזה מצחיק.
זה היה כשהם היו בשיא הפופולריות שלהם,
מבחינת מה שהציעו להם ומה שהם פיתחו.
זה התסריט של "נמל תעופה 1975".
"קליפורניה, הנה אני בא"
יצרתי את הסרט "נמל תעופה 1976" שהיה גרסה מחודשת של "נמל תעופה 1975"
בכיכובם של איימי וליברה מקס, אחותם של אדם והאלי מייקלס מהדירה למטה.
זהו זה. תתפללו, חברים.
אנחנו מתקרבים לרעיון ההפרדה.
יש אלמנט מסוים
בהתרחקות זה מזה ובלהיות ביחד, שהוא ממש טוב.
התראיתם הרבה לאחרונה?
לא, אבל אני נהנית לעבוד ואני נהנית לראות אותו עובד.
האיחודים מעולים.
סוף סוף הגענו לנמל התעופה.
כמובן, בזמן שהיינו שם, היו מעריצים שראו את הוריי וצילמו תמונות.
עברנו מחוץ לקליפורניה.
גרנו בדירה בבניין שנקרא "דה וסטוויו טאוור".
מערבית לשדרות סנסט.
נסענו לדיסנילנד
ולחוות נוט'ס ברי ולסיור באולפני יוניברסל.
על הסט צפינו בצילומי התוכנית של אימא שלי.
מצטרפת אליי האורחת המיוחדת שלי, אנני מיירה.
אנני מככבת בבכורה עולמית מיוחדת של סי-בי-אס
שנקראת "קייט מק'שיין".
תודה רבה. -ואן תהיה רצינית.
כן. -קייט מק'שיין היא אדם רציני.
נכון, היא עורכת דין. -בלי צחוקים.
איך אני נראית? בסדר? -את נראית לחוצה.
אתה יופי של חבר.
אל תרביצי לילד הזה בדם קר, רק בלהט הזעם.
אני מצטערת, ילד. אני מצטערת.
דבר ראשון שעשיתי, שהיה בתוכנית הטלוויזיה של אימא שלי,
הם נתנו לי תפקיד כבנה של לקוחה שלה.
זה היה באולפני פרמאונט וחיכיתי לתורי,
והיה אור אדום שקראו לו "אור כניסה".
הם אמרו, "כשהאור יידלק, אתה יוצא."
והייתי כל כך לחוץ כשיצאתי.
אני יודע את זה.
היית אמיץ יותר ממני.
את שיחקת ב"מאהבים וזרים אחרים" כשהיית בת שמונה.
אני יודעת, אבל רואים שאני מבועתת.
וזה היסטרי, אני שרה בזיופים וקלוריס ליצ'מן מתערבת כדי לעזור.
"אני אוהבת אותך באמת"
"באמת, יקירי"
היא באמת שרה בזיופים ו… -היא לא זייפה.
הילדה הייתה יפהפייה.
מעולם לא ראיתי יפה כזאת… איימי סטילר.
וגם בנג'י הוא ילד נהדר. רק למקרה שהוא צופה.
הוא שר?
לא, אבל הוא מנגן בכפות.
זה החלק בסרט התיעודי שבו אנחנו עורכים
וחותכים לעצמנו בתוכנית של מייק דאגלס מ-1974.
עכשיו רק תירגעו. תזכרו שצופים בנו רק 30 מיליון איש.
אני זוכר שהאורות היו ממש בוהקים.
לא רציתי לפשל. ולא הבנו כמה גרוע נשמענו,
אני לא חושב. -כן.
בראבו! בראבו!
מר ג'רי סטילר ואשתו, אן מיירה.
איך הולכת הסדרה? אני יודע שאן מצלמת סדרה חדשה שתצא בסתיו.
וגם לג'רי יש סדרה.
"ג'ו ובניו". -זה לא מדהים?
לשניכם יש סדרה השנה. -כן, זה…
סי-בי-אס מתחזקת את הנישואים שלנו.
אם שתי הסדרות האלה היו מצליחות,
זה היה משנה מאוד את החיים שלנו.
סביר להניח שהם היו צריכים לעבור ללוס אנג'לס או לשהות שם הרבה.
מה זה אמור להיות? עץ? -אני האלון החזק.
אן מיירה. -מה?
מה דעתך לסכם את התחושות שלך לגבי 1975?
הייתה לנו שנה טובה מאוד, לג'רי ולי.
אתה מתכוון מבחינה רגשית? -זה ששתי הסדרות שלכם בוטלו,
זה היה טוב? -טוב, זכינו לעשות אותן.
בכל אופן. כן, היו לנו שתי סדרות שחוסלו
אבל… מה? אתה יודע? אני שונאת להיות אופטימיסטית חסרת תקנה,
"עדיף לעשות את זה מאשר לא לנסות."
וקנינו מתנות חג מולד יפות השנה.
בשנה הבאה אנחנו לא מבטיחים שום דבר למשפחה.
תראי את אבא. תראי את אבא. -כן, אבא כזה, "ג'ין!"
אבא רוצה להחטיף לו בפרצוף. -כן.
אימא שלי רצתה להיות מאושרת, עצמאית ולהופיע.
ואני חושב שבשביל אבא שלי, המשחק היה כל כך חשוב לו,
זה היה חלק מהאושר שלו. -כן.
אז היה ביניהם מתח.
אבל הם לא דיברו איתי על זה.
למה שהם יפילו עלינו את בעיות הקריירה שלהם?
אבל כן, הייתם סביב זה.
והרגשנו את זה. כן. -את המתח הזה. כן.
דברים השתנו בעסקים,
וזו הייתה תקופה די קשה בשבילם.
- ג'רי סטילר -
- כוכבת אורחת אן מיירה -
הם הופיעו בהופעות אורח בכמה סדרות.
- ואן מיירה -
היו להם רגעים של הצלחה מסוימת
בנפרד זה מזה.
הם התחילו לשחק פה ושם בסרטים.
זו הטרגיקומדיה האנושית, טומי.
זה מספיק כדי לגרום לאבן לבכות!
אימא שלי עבדה בסדרה "הבר של ארצ'י בנקר".
היא קיבלה שתי מועמדויות לפרסים על "הבר של ארצ'י בנקר".
אתם לא חושבים אף פעם על אף אחד מלבד על עצמכם, ילדים?
הם ניסו למצוא את דרכם בנפרד.
אני חושב שהתקופה הזו הייתה קשה יותר לאבא שלי כי היה לו צורך עצום בהכרה.
וככל שהוא היה אובססיבי לעבודה,
הבנתי כשעשיתי את כל הטעויות עם הילדים שלי כשהתבגרתי,
ש… זה ממש קשה.
זה ממש קשה…
לאזן הכול. ועשיתי כל כך הרבה טעויות.
אני חושב שעשיתי יותר טעויות מאבא שלי.
עכשיו אתה מדבר.
איזו חליפה יפה אתה לובש.
אבא שלי. -הוא בטח משהו מיוחד.
כשאני חושב על זה,
הוא זה שתמך בנו ברגעי משבר.
כשהתגעגעתי הביתה בקיטנה, הוא בא לבקר אותי.
או כשלקחתי אסיד כשהייתי בן 16 ונלחצתי,
הוא היה זה שעשה איתי מדיטציה ו…
אימא שלי לא יכלה להתמודד עם זה. היא הייתה נאטמת.
אבל כשהוא היה שם, הוא ידע להיות רגיש ואבהי מאוד.
אני חושב שהוא באמת רצה להגן עלינו מהכאב שהוא הרגיש.
עודדת את בן להיכנס לעסקי השעשועים?
לא, חשבתי שזה עסק קשוח מדי.
שנאתי את הרעיון של דחייה.
לא רציתי שבן או איימי יעברו את זה.
הוא היה מסוג האנשים שלא יכלו שלא לנסות לעזור.
והוא לא היה אומר לי. זה שיגע אותי.
הוא כזה… הייתי מקבל ביקורת גרועה כשהתחלתי לעבוד,
והוא היה כותב מכתב למבקר…
על כמה שהוא טעה.
אבא היה מגונן מדי באופן ש… חנק אותי.
הוא היה עושה דברים כי הוא לא סמך על כך שנוכל…
לעשות את זה בעצמנו.
את חייבת לעשות טעויות. את חייבת… את חייבת ליפול.
והוא לא רצה את זה. ואז אני חושבת…
הרגשתי משותקת.
העניין הוא שהיה לך משהו שיכולת לנעוץ בו שיניים.
אני לא זוכרת, בשבילי, שהיה לי משהו שהרגשתי ככה לגביו.
רק הרגשתי מאוימת וכיוון שהייתי הבכורה, כל הציפיות היו ממני.
שקט בשידור, שקט בשידור! -לא, זה לא שקט בשידור.
פשוט נמאס לי. נמאס לי מאבא. נמאס לי מ…
נמאס לי מהכול. עזבי…
הסרטים האלה נוטים להיות שליליים.
וזו הייתה תקופה קשה מאוד לנשים.
כן, וגם לא היינו אנונימיים.
אז לא יכולנו להיכשל באופן אנונימי.
לא, והיו לי הרבה הזדמנויות,
ופשוט לא ידעתי מה לעשות איתן.
לא ידעתי מי אני.
אני מסתכלת לאחור על זה וזה כל כך כאב.
ו… אני לא… -כן. את…?
מה רצית לעשות?
טוב… אני רק רוצה…
כששיחקתי את האחות ב"רומיאו ויוליה" חשבתי,
"אני רק רוצה להצחיק אנשים. אני רק רוצה לעשות את זה."
לכן במשך כל השנים ההן, כשאני מלצרתי ואתה התפרסמת,
אתה יודע כמה זה היה לי קשה?
חלק מזה בנה את האופי שלי. אבל… עד לנקודה מסוימת.
ברור, לילדים של שחקנים יש בעיות…
נכון. -…בחיים.
ולמרות שאתה ההורה השחקן בסיטואציה הזו,
אתה גם מישהו שאני יכולה להזדהות איתו כי ההורים שלך היו שחקנים.
נכון, כן. -אימא לא יכולה להבין את זה.
נכון. כי היו לה… -היא אימא שחקנית.
היו לה הורים "נורמים". -היא… "נורמים"!
זה נורא.
הם הורים של שני ילדים.
והנישואים שלהם מתנהלים בהצלחה יותר מ-21 שנים.
לפחות אנחנו מקווים… אמרנו להם שאסור להם להיפרד
עד שהתוכנית תשודר. ואז עד לשידור החוזר.
אחרי השידור החוזר אתם יכולים לעשות מה שתרצו.
אז נוכל להיפרד אל השקיעה. -אז תוכלו להיפרד.
כשהתחלנו
הרגשנו שההצלחה של המופע תתרום לנישואים.
אחר כך קרה משהו אחר.
חייבים לחוות הצלחה בחיים. -הלחץ.
ואם ההצלחה…
יכולה להפריע לאותם נישואים
שאתם רוצים יחד,
אז חייבים להיות מוכנים לוותר על משהו.
כשמתחילים, לא יודעים שזה יקרה.
בואי נגיד שאת מתחילה נישואים. את יודעת שהם יימשכו כל כך הרבה זמן?
כל הסיבות הלא נכונות, לא?
נכון. ופתאום אתם מתבגרים.
ומה שאתה עושה בראש, אתה נושא ונותן מחדש על הנישואים
בזמן שהם נמשכים.
הנישואים שלהם…
הם עבדו עליהם קשה.
הם היו בטיפול פרטני.
הם היו בטיפול זוגי.
הם הלכו לזה פעמיים, שלוש בשבוע, לדעתי.
והם תמיד הלכו אחר כך לקפה והם היו מדברים ומתחברים.
מה שלמדנו גם דרך הטיפול,
זה שהחיים האישיים שלנו חשובים יותר מהחיים בתאטרון.
והתחלתי להתבונן אחרת על החיים שלנו.
אני חושב שהם שחררו הרבה כעס.
ראיתי אותם מתקרבים ודואגים זה לזה.
סדרות הטלוויזיה שלנו בוטלו אבל הנישואים שלנו נשארו בחיים.
נכון.
מה שקשה מאוד לעשות בעסק כזה.
באמת לא ידעתי אם כשנעבור לקליפורניה
אן ואני נהיה יחד
אחרי שנעשה את הדברים האלה בנפרד וביחד וכל זה.
ואני כל כך שמח שעשינו את זה ושזה צלח.
זה די מגניב. אני יכולה לקרוא את זה? -כן.
היה להם פיילוט.
ו… -כן.
אז כתוב, "סי-בי-אס פרסמו את לוח השידורים שלהם…"
מי…? זה אבא? -כן.
ג'רי, אין לנו זמן לזה עכשיו.
זמן למה? יום נישואים שמח, זה הכול.
אה, כן. יום נישואים שמח.
"אני ממש צריך להפסיק עם הספקולציות
"האם ירכשו את הפיילוט."
"אן אומרת, 'אל תקלקל את היחד בדיבור על הפיילוט.'
"אני מבין שזה מה שיוצר את הפער בינינו.
"הצורך הנואש שלי לקשור את מה שאנחנו עושים על הבמה
"עם מה שאנחנו יחד.
"ההיאחזות שלי בהצלחה, הרצון הנואש שלי להצליח,
"פיתחתי מודעות למשהו בתוכי שאומר לי יותר שאני בסדר."
לאן כל הזמן נעלם? -אני לא יודעת.
אני רוצה יותר חיים.
אני רואה את כל האפשרויות עכשיו.
יכולתי להיות… יכולתי להיות…
יותר ממועמד… יכולתי להיות…
אתה פשוט לא יכול להפסיק להפריע.
בסדר. אבל אני צריך שתקשיבי.
שתשמעי אותי מדבר. -תראה, ג'רי, אני עושה משהו.
אני קוראת. אתה צריך לחכות שאסיים לקרוא.
אבל אני יכול… -תפסיק!
אני מדבר לעצמי עכשיו. -כן, תדבר לעצמך בפרטיות.
אף אחד לא אומר לפרנק קונסטנזה מה לעשות!
נכון מאוד! מיהם לעזאזל? איך הם מעזים?
אוו! אבא.
הייתי בן 65, לא קיבלתי עבודה בכלל.
ונותרתי תלוי באוויר.
לארי דייוויד התקשר אליי.
הוא אמר, "אנחנו רוצים שתחליף את האבא ב'סיינפלד'."
אתה יודע, לא יכולתי להביא את עצמי לבזבז אחד מאלה.
יש לי מין…
פוביה!
מגוחך? אני אראה לך מה זה מגוחך. תני לי!
אני פשוט מרגיש שהיו לו דברים בפנים, ש…
זה יצא החוצה… -זה יצא ב"סיינפלד".
כשלחץ הדם שלי גבוה מדי, האדם בקלטת אומר לי להגיד,
"שלווה עכשיו!"
התחברתי למה שאני מכנה "הזעם הפנימי" שלי.
לפחות זה מה ש…
זה מה שאשתי אן מיירה נהגה לומר.
הלכנו… אתה רוצה לדבר, ג'רי? אני לא רוצה להפריע לך אף פעם.
אם אתה מרגיש צורך להגיד משהו, פשוט תגיד את זה.
כי אנחנו האורחים של מייק בתוכנית השבוע.
נכון… -ואני מרגישה שכמנחים-שותפים,
יכולנו לתרום בדרך כלשהי.
הוא שחרר את כל הקיטור
שנשאר… מוחנק בחיים.
ייתכן שבאופן חלקי הדמות ההיא הגיעה משם.
כולם, תשירו איתי!
"קחו אותי למשחק…"
ככל שאתה מת על התאטרון
וככל שאתה מקבל מקהל,
כשאתה בטלוויזיה, כל העולם רואה אותך.
שזה נפלא בשבילי, כי תמיד רציתי שכולם יאהבו אותי.
מה שלומך? -אני צופה בתוכנית שלך. אני אוהב אותה.
ג'רי סטילר, נכון? מה שלום מיירה? -אן מיירה בטוב.
אני חושב שכש"סיינפלד" קרה לאבא שלי,
גם אימא שלי יכלה להירגע קצת,
כי היא לא הייתה נחוצה להצלחה שלו.
ייתכן שזו הייתה הקלה בשבילה.
אני חושבת שאני בגיל שבו
אם את לא מהרהרת בדברים, יש משהו…
נדפקת. ולעולם לא מאוחר לשנות דברים. זה כל מה שאני אומרת.
סוף סוף היא הפסיקה לעשן והיא הפסיקה לשתות.
והיא הבינה גם… מאיפה כל הדברים האלה הגיעו.
הרבה אנשים מרגישים שזה מכאיב מדי
לחקור אזורים מסוימים,
אבל בעיניי זה מועיל מאוד להתחבר למכאובי עבר
שלא טופלו באותו זמן.
וכשלא מתמודדים עם דברים בשעתם,
לרוב הם יוצאים בדרכים לא פרודוקטיביות.
זה היה מקסים. היא באמת…
…גדלה.
אבל אבא שלי לעולם לא היה מקבל את זה.
גם כשהיא הלכה ל"אלכוהוליסטים אנונימיים" והלכה לפגישה כל יום,
והיא אמרה, "ג'רי, אני אלכוהוליסטית."
והוא היה אומר, "לא, אל תהיי קשה עם עצמך.
"את יודעת, זה מלחיץ מאוד ו…"
הוא לא רצה לבקר אותה ככה.
הוא תמיד אהב אותה ללא תנאי.
זה קלסר "אפטר-פליי" המקורי שלה? -מצאתי את זה בין החפצים שלה.
ואו. זה כל כך מגניב.
אן היא הכוכבת והמחזאית של "אפטר-פליי",
הצגת אוף-ברודוויי ב"תיאטר פור" בעיר ניו יורק.
זה היה מבלבל. מייקי!
זה ענק, בשם אלוהים!
הסצנה ההיא עם הכפפות! -איזה כפפות?
היא מדברת על שתי בנות שמייצגות לדעתי אותך ואותי.
"סוזי ופולי? מה הבעיה איתן? הן מהממות."
"הן כועסות מאוד. אף פעם לא הייתי שם בשבילן.
"גם כשהייתי שם, לא הייתי שם."
"תפסיקי להלקות את עצמך, היית אימא נהדרת."
"לשנינו הייתה קריירה, בשם אלוהים."
"שנינו היינו עסוקים כל כך בניסיון להיות עשירים ומפורסמים."
אני מרגיש שאני מדבר לעצמי שם.
אולי כי אני… השורות האלה שאן כתבה
הן בעיקרון דברים שאמרנו זה לזה בשלב כלשהו של חיינו.
"כל כך טוב להיות איתכם, חבר'ה. אולי אשתה עוד משקה.
"רזיאל נותן לה את העגיל.
"נראה לי שהפלת את זה.
"העגיל שלי! חשבתי שהוא הלך לאיבוד.
"שום דבר לא הולך לאיבוד, גברת."
- אן - איימי - בנג'י - ג'רי -
אני מרגיש כאילו… אולי זה בגלל הניסיון שלי בנישואים שלי
אבל, כאילו, יש לי הרבה יותר אמפתיה אליהם עכשיו.
כי… אני חושב שבגלל מה שאני עברתי בחיים שלי
וכשאני רואה כמה קשה לעשות מה שהם עשו.
הוא אהב לבוא לכאן,
סבא ג'רי. -הו, כן.
כריסטין ואני היינו פרודים כמה שנים
ואז כשהתפרצה הקורונה,
החלטנו לחזור לבית עם הילדים.
והעץ ההוא… -וזה ששם.
זה היה העץ האהוב עליו. האורן הגדול.
פתאום היינו יחד בבית,
ובמשך התקופה ההיא התחלתי גם לעשות את הסרט.
אז היה מעין איחוד.
והשימוש שלה במילה "עגום". -כן.
זה שדיברנו על מה שאנחנו עוברים, על הבעיות שלנו,
והסתכלנו גם על מה ההורים שלי עברו,
באופן שבו לא הסתכלתי על זה קודם.
אם מישהו היה אומר לי שבגילי אני…
אהיה מאושרת יותר מאשר בצעירותי,
הייתי אומרת, "איך זה יכול להיות?"
זה מעולה, לא? לגלות שזה אפשרי.
תודה. יפה מצידכם.
אני רוצה לדבר קצת על חיי. אני מקווה שזה…
יצאתי להופיע בערבים,
שבהם הלכתי ודיברתי על החיים שלי.
זה מלהיב אותי.
זה החלק בחיים שלי שבו… למעשה, זה מה שתמיד רציתי לעשות.
תמיד רציתי לעבוד לבד.
אני יודע, אני יודע. פשוט…
תודה רבה…
הנה היא. הנה…
זו אשתי. אן מיירה ה… מקסימה.
זו היא, כן.
באופן מוזר, אן הייתה יושבת בקהל
והייתה מתחילה להפריע לי.
אתה נהיה כל כך רציני.
זה נהיה קודר.
זה כאילו אתה מקריא את ההפטרה בבר מצווה שלך.
אז פתאום
זה שוב היה סטילר ומיירה.
מה שלומך? -מה שלומך?
אני הרשי הורוביץ.
אני מרי אליזבת דויל.
זו את? -זה אתה?
זה אני. -גם זו אני.
מרי אליזבת דויל. -הרשי הורוביץ.
טוב לראות… -לא השתנית בכלל!
די, תפסיק.
באיזה הישג את הכי גאה בקריירה שלך?
ההישג שאני הכי גאה בו בחיים הוא…
זה שהכרתי את בעלי באמת.
ושכיבדתי אותו וכיבדתי את מה שעשינו יחד.
בסדר. את בטוחה שאת רוצה חצי מזה?
אני שונאת את הטופו הזה.
היא כתבה כמה מחזות ואז היא כתבה על החיים שלה.
כל אלה חלומות.
"ג'רי שוכב במיטה איתי ועם בן בננטקט.
"אנחנו מחזיקים ידיים, ג'רי ואני.
"אני מרגישה את הידיים ואת העור שלו.
"השמש בגבי, אני שוכבת במיטה ליד החלון.
"ג'רי אומר, 'המטוס הארור לא המריא. אז באתי הביתה.'"
היה לנו בית בננטקט
וזה היה אחד המקומות שהם הכי אהבו.
שם שניהם קבורים יחד עכשיו.
אחרי שאימא שלי עברה שבץ,
היא לא יכלה לתקשר.
אבל אם היית מסתכל לה בעיניים, יכולת לראות שהיא הייתה שם.
היא הייתה משותקת לחלוטין.
אבל היא יכלה…
כשאמרנו משהו מצחיק, היא צחקה.
כל מה שעשינו היה להישאר לידה ולנסות להצחיק אותה.
איימי שיחקה דמויות ואני שיחקתי דמויות.
אם אמרתי משהו שהצחיק אותה, הרגשתי שהייתי טוב.
כי היא הייתה קהל קשה.
במשך כמה שנים.
שנתיים, שלוש. משהו כזה.
ואז אני…
רציתי להיות שחקן ואני…
הלכתי ללמוד בניו יורק או מה שלא יהיה ו…
פגשתי את אן מיירה.
זה היה דבר גדול.
היא הייתה האדם הכי מדהים בעולם, אן מיירה.
בחיים לא פגשתי אף אחת כמוה.
אני…
התאהבנו או משהו כזה.
יש כעסים כלשהם?
לא, באמת אין לי. כבר לא. -בסדר.
אני אוהבת אותך מאוד. -אני יודע. גם אני אוהב אותך. באותו אופן.
אני אוהב אותך. -אני אוהבת אותך כל כך.
אז תגיד לי משהו, אבא. -הא?
זה יותר טוב מהכול, רק להיות בחיים?
כן. ככה זה בחיים.
כן? כשנמות, נמות יחד, אתה ואני.
כן, בסדר. נחזיק ידיים וכל השאר.
בדיוק. נחזיק ידיים.
נוכל לעשות חיים יחד, בכל מקום שנהיה בו.
כן. כן.
תיקח אותי שוב למופעים כשנהיה שם למעלה?
פעם לקחתי אותך… כן, כשאלך, אקח אותך לכל מקום.
אתה רוצה להגיד משהו לבן? -היי, בן. מה הולך?
רצית להגיד שלום לאיימי, נכון?
גם היא בעסקי השעשועים. ילדה קטנה מאוד, מאוד מוכשרת.
זה כמו נס. זה עובר מאחד…
מאדם לאדם…
אתה יכול לקרוא לזה נס אם אתה רוצה.
כן, אני יכול. -כן, לפעמים הכישרון הוא…
בך איפשהו, וזה ממשיך.
כן. כן.
מה זה? -זה טייפ.
טייפ? הו. -כן.
כל מה שתגיד מוקלט.
כדי שישמעו אותך לנצח. -כן.
אף פעם לא תלך לאיבוד.
- תודה לחברי מרק רומנק על העזרה ביצירת הסרט הזה. -
תרגום: שני רז