AZ ÉLET, LARRY ÉS A BOLDOGTALANSÁG HAJSZOLÁSA
AMERIKA ALTERNATÍV TÖRTÉNELME
1945. augusztus 14-én
Japán kapitulált és véget ért a II. világháború.
Amerika az utcákon ünnepelt.
A hangulatot Alfred Eisenstaedt,
a LIFE riporterének fotója ragadta meg a legjobban.
A képen egy matróz és egy nővér
csókja látható a Times Square-en,
és az amerikai büszkeség jelképévé vált.
De egy fénykép nem mutat meg mindent.
VÉGE A HÁBORÚNAK
Ne! Vegye le rólam a mancsát!
- Vége a háborúnak! - És?
- Tudja, vége a háborúnak! - Ne fogdosson!
- Csak ünneplünk! - Maga valami perverz?
- Mindeni csókolózik! - Nem igaz! Csak maga!
- Nem! Mások is! - Perverz! Perverz állat!
- Nem vagyok az! - De! Udvarlóm van!
- Jó, oké! - Hé, Johnny!
- Nem kell, Johnny! - De kell!
- Gyere csak, Johnny! - Mi a franc?
- Johnny! - Johnny?
- Zaklat ez a seggfej? - Nem, Johnny.
- Igen! - Nem, Johnny!
- Meg akart csókolni! - Mit akartál?!
- Mindenki csókolózik! - Nem! Már bocs!
- Meg akartál ülni? - Nem, nem Johnny.
- Matrózra támadott! - Nem!
- Zaklatod Johnnyt? - A győzelem napján?
Nem zaklatom! Én zaklatnám?
- Biztosan náci! - Nem vagyok!
- Perverz náci! - Náci? Nem, Johnny!
Hé! Ne, ne!
1841-ben William Henry Harrison lett az USA 9. elnöke.
A hideg ellenére
a 68 éves elnök rekord hosszú beszédet tartott,
két órán át, kabát nélkül.
Harrison persze megbetegedett,
és az orvosi kígyóméreg, hashajtó, pióca kúra,
higany és ópium rontott az állapotán.
Mindenki tudta, mi segítene rajta,
ám sajnos épp a legtudatlanabbra hallgattak.
- Üdv, Mrs. Harrison! - Lawrence. Örvendek.
Szintúgy. Elnök úr! Gratulálok!
Köszönöm. Nagyon kedves.
Vettem új pipadohányt. Milyen az illata?
Nem értek hozzá.
- Nem érzem az illatát. - Cseresznyés. Érzi?
- Nem cseresznyét érzek. - Nem?
Csak füstszagot.
- Van egy kérdésem! - Tessék.
- Hány indiánt ölt meg? - Személyesen?
Hogy csinálta? Szúrt, lőtt?
Néhányat lelőttem,
párat kardélre hánytam,
és pár halálra unta a beszédemet.
Értem, miért jó a házasságuk. Nagyon vicces!
De tisztelettel,
szerintem egy indián elfújná magát.
Nem tűnik erősnek.
Tisztelettel, ennél több tisztelet járna.
Igaz, hogy nem vagyok fürge,
de nem tudnának csak úgy legyűrni.
Mint Tippecanoe-nál!
Az indiánok vesztek oda, nem én.
Nem visel kabátot, de hideg van. Nem fázik?
Szép napunk van. Nincs szükség kabátra.
Maga az elnök, másra is bízhatja.
- Mrs. Harrison lehetne kabátvivő. - Mrs. Harrison nem lesz kabátvivő.
Látom nem ismeri a First Ladyt.
Nem is akarom.
Bárki foghatja a kabátját.
Hideg van, és egy elnök ne legyen ilyen:
"Ó, de hideg van!"
Nem, igazán. Nekem jó így.
Akkor nem is tartom fel önöket.
Ő az elnök! Mintha orvos lenne. Csak pár szó és pá!
Haladjunk, ugye?
Gratulálok! Várom, hogy munkához lássunk.
Nagyon köszönöm! Örültem.
Uram! Jól van?
- Kutya bajom. - Akkor miért köhög?
Minden évben elkap a szénanátha.
- Márciusban? - Persze.
Kezet ráztunk.
Mert kezet nyújtott.
Nem muszáj megrázni!
Nem leszek udvariatlan!
Az is udvariatlan, ha kezet fog,
mikor náthás, vagy beteg.
Bizalmi emberem. Ha kezet nyújt,
kezet nyújtok és kezet rázunk.
Ez fontos. Nagyon fontos. Miért nem érti?
- Rendben... - Jó ég.
Értem.
Jól vagy, drágám?
- Minden rendben? - Hívjanak orvost!
Kissé gyengének érzem magam.
Hívjanak orvost!
Forró törölközőket!
Doktor úr! Hogy van?
A jelek szerint nem csillapodik a láza.
Mindent megtesznek érte?
Igen. Vércsapolás, ópium.
Megkezdjük a pióca kúrát.
- Van elég piócája? - Igen. A pióca mindig beválik.
Köszönöm, doktor úr!
- Jó napot. - Drágám!
Martha.
- Doktor úr! - Igen?
- Hogy van az elnök? - Nem jól.
- Ott voltam a beiktatáson. - Értem.
- Nem viselt kabátot! - Hideg volt.
Tíz ember tarthatta volna!
Vagy a felesége.
Leszögezte, hogy nem tartja. Neki az alantas.
Bárki vihetett volna neki kabátot.
Mindig vigyünk! Jobb felkészülni. Mit veszthetünk?
- Semmit. - Tudja mit?
Önző dolog volt, hogy nem vett fel kabátot.
Önhitt volt! Kezet ráztunk.
Félek, elkaptam tőle. Kissé kapar a torkom.
Forduljon az orvosához.
Épp egy orvossal beszélek.
Én az ország elnökét kezelem.
Tudom, értem. Őt kezeli.
- Őt kezelem. - Jól teszi!
Nem akarok zavarni. Kukkantson bele!
Nem nézek a szájába.
Nem kukkantok.
Egy beteggel foglalkozom, aki az ország vezetője.
Most éppen nem kezeli.
Ágyban fekszik, és maga itt áll.
A piócákat készítem. Hallgatom a légzését.
Figyelem az ópium hatását. Kezelem.
Fél kezelés is elég.
Olyan nincs. Látszik, hogy soha nem kezelt senkit.
A kuzinom beteg volt és vittem neki muffint.
Nem nézek bele. Nem. A szemébe nézek.
Ha a szemembe néz, nézzen lejjebb tíz centivel. Ott a szám.
- Oda máshogy néznék. - Nézze!
Nem.
A válasz nem. Kezelnem kell az elnököt!
Kezelje! Ő mit csinál?
- Ő is kezeli. - Én is kezelem.
- Dupla kezelés? - Igen. Mi vagyunk az orvosai.
Mondja, örült mikor megtudta, hogy beteg?
Nem. A templomban zokogtam.
Ha holnapra ilyen állapotba kerülnék, hogy érezné magát?
- Elnökként lenne beteg? - Nem.
A város tele van betegekkel. Egy fertő. Undorító.
Mennyit kérne tőlem egy vizitért?
A Fehér Házban dolgozom, nem jöhet be.
Itt nem tud megvizsgálni?
Orvosként csak az USA elnökét kezelem.
Szóval végül is semmit nem csinál?
Ha nem csinálok semmit, jól dolgoztam.
Maga egy lógós a Fehér Házban.
Nem lógok. Készen állunk a problémákra,
és időben megelőzzük a fenyegetéseket.
Miért nem vittek neki kabátot?
Lawrence! Kérem!
Doki! Kösz mindent.
- Engem nem zavar. - Tényleg?
- Kicsit sem. - Oké!
Kedvesem...
Értem. Szükség lesz ecetre.
Bocsánat. Nem akarok zavarni.
Tegnap kezet fogtam az elnök úrral,
és látva, milyen beteg...
Mennyi időm van egy szappanos kézmosásra?
- 10 másodperc. - 10 másodperc?
- Csak? - Igen.
Őrület! Mintha csak a mosdóban szabadna kezet rázni!
Mindig legyen nálunk víz és szappan, ha nem akarunk bajt!
Nem! Ne hozzon neki ételt!
- Miért? - A nátha eszik, a láz koplal.
Fordítva! A nátha koplal, a láz eszik!
Rosszul tudja. Maga orvos?
Nem, de anyám azt mondta, "A nátha koplal, a láz eszik."
Mikor skarlátos voltam, anyám étellel tömött.
Nyolc kilót híztam, de gyorsan felépültem.
Az anyja orvos volt?
Nem, kutyatenyésztő. De sokat olvasott.
Él még?
Elvitte a skarlát, mert nem volt mit enni!
A nátha eszik, koplal a láz, hosszú élet így vár rád.
Nem. A nátha koplal, a láz eszik, így élhetsz ezer évig.
Igaz! Szerintem jól mondja!
- Nem. - A láz eszik.
- A képzőn mindenkit etettünk. - Az is hiba.
- A nátha eszik, a láz... - Te csak pihenj!
Aki éhezik, meghal! Etessük a lázat!
Az ég szerelmére, etessük! Etessük!
- Etesse a lázat! - Maradt még csokitorta?
Etesse meg!
Nem mondtam, hogy többé nem ehet. Adjon neki!
Rendben, jöhet? Tört burgonya.
Jó!
Kellett volna a kabát.
Legközelebb.
- Meghalt. - Drágám!
Mi ez? Miért van itt ennyi étel?
Az elnök evett egy kicsit.
Mi az orvoslás első szabálya? A nátha eszik, koplal a láz!
Én mondtam.
Partit rendezett?! Az elnök belei kidurrantak és etették?!
Nem, van aki nagyhasú és...
Felháborító! Ki a jóisten felelős ezért?
Tessék, tessék!
Lundy's steak, elnök úr!
1846-ban pár telepes George Donner vezetésével
úton Kaliforniába a hegyekben rekedt egy korai havazás miatt.
Mentőcsapatok indultak utánuk,
de négy hónappal azután érték el őket,
hogy a hegyekben rekedtek.
Ahogy fogyott az ételük, sajátos módszert választottak.
Úgy értem a kannibalizmust.
Tehát megették egymást.
Szörnyű tragédia az áldozatoknak.
A túlélők pedig...
magyarázkodhattak.
Istenem!
Donner csapat! Itt vannak!
Megvannak!
Itt vannak!
- Helló! - Helló!
Elolvadt a hó,
végre jártható a hágó! Hála égnek, hogy élnek!
De jó, hogy megvannak!
- Nemhiába imádkoztunk! - Igen! Még ilyet!
Kedves maguktól.
- Megmenekültünk! - Túléltük!
- A csapat! - Mentőcsapat!
Egyszer belépek egy mentőcsapatba,
és az emberek életem végéig adósaim lesznek, mert megmentettem őket!
A tüske és az oroszlán.
Én nem húznám ki!
Jól néz ki, uram!
Jól vagyunk. Élünk!
Igen!
Végül is jól vagyunk.
Végül is. Vagyogatunk.
Olyanok, mint mikor elhagyták Salt Lake Cityt.
- Kedves! - Jól mondja.
- Köszönöm! - Kedves bók.
- Köszönöm, kedves. - Hol vannak a többiek?
- Nem... - Hol vannak?
- Pontosan kire gondol? - Jó kérdés.
- Nem rossz kérdés. - Jó kérdés!
- Jó kérdés. - Hol a csapat?
Ez a nagy kérdés.
- Van rá válasz. - Van?
- Egyszerű! - Nincsenek itt.
Így van! Nincsenek itt.
- Elmentek. - Azt látom.
- Mi vagyunk itt. - Ők nem.
De hol vannak?
- Őszintén... - Őszintén, elmentek. Leléptek.
A tél közepén? A hágót elzárta a hó!
Könyörögtem! De itt hagytak minket!
Nem fordultak egymás ellen?
Nem, senki nem halt meg.
- Nem, senki. - Itt senki.
Dehogy! Még betegség sem volt!
- Senki nem halt meg. - Senki!
Senki nem halt meg ott. És ott sem.
- Ott nem. - Senki. Hála égnek!
Bocsánat, de hogy maradtak életben élelem nélkül?
Micsoda alak...
- Mikor azt hinnéd végzett... - Őrült fickó.
- Pillanat. - Tovább kérdez!
Ez az elsőnél is jobb kérdés?
- Jobb az elsőnél! - Nyilvánvaló kérdés.
De attól még nagyszerű.
Tudjuk, milyen fantasztikus kérdés volt, legyen is az utolsó.
De mi a válasz? Hogy élték túl?
- Ez a legjobb kérdés. - Az utolsó. Annyira jó.
És könnyű!
Túl fájdalmas, hogy részletezzem.
Négy napig ült a sátorban és nem jött ki.
- Rettenetes! - Megviselte.
- Már jól van. - Hogy élték túl?
- Visszamegyek a sátorba. - Nem!
- Muszáj. - Nem!
Bent van a helyem.
- Szedd össze magad! - Bocsánat.
Ne kérdezősködjön! Nehéz volt.
- Nyilván feldúltak. - Igen.
Akkor is meglep, milyen jó bőrben vannak!
Kedves öntől.
Igen, kösz! Ügyesen bókol.
Mi ez az illat?
Kész a ragu!
- Ne, ne! - Nézd csak!
- Mi van? - Benjamin Donner!
- Mi történt? - Mentőcsapat.
Benjamin Donner, jól néz ki uram!
Igen, igen.
Nagyon jól! Jó bőrben van.
Igen, tudja a friss levegő. És tudja, mit szeretek?
- Fát vágni. Szeretek fát vágni. - Nagyszerű favágó.
Remek testgyakorlás!
Ennyi? A favágás teszi?
És a rengeteg recskázás.
Rengeteg! Nagyon sok.
Cérnát tesz a sátorra... Tudjuk! Tudjuk!
- Az a jel. - A favágó fáradt.
A favágó éppen alszik.
Mi van a lábasban?
- Mi van a lábasban? - Mi van a lábasban?
- Újabb kérdés! - Ez az alak...
- A lábas! - Újabb elképesztő kérdés!
- Állati. - Hogy csinálja?
- Mi volt a kérdés? - Igen.
Mi van a lábasban?
Medve.
Túlélték az egész telet egyetlen medvéből?
Ami megevett egy disznót. Két fogásnak számít.
- És lékhorgásztunk. - Igen! Hála égnek.
- És a botok? - Nincsenek botok.
- Akkor hogyan? - Kézzel horgásztam.
- Nem kell bot. - Kézzel?
Feltöröm a jeget, fogom a kukacot,
belógatom, megrázom, jön a hal, elkapom.
Fagy van. Hogy szerez csalit?
- Nagyon vicces. - Favágó vagyok, fát vágok.
- Sok kukac él bennük. - Fakukacok!
- Fakukacok. - Mondok valamit.
A halak imádják a fakukacot.
Nem tudnak betelni vele. Csemegének tartják.
Szóval fakukacot gyűjt és kézzel lékhorgászik?
Jól összefoglalta.
Az Stantonék szekere. Itt vannak?
- Ó, Stantonék... - Fura sztori.
- Stantonék. - Stantonék...
Róluk nem beszélünk többé.
- Ez olyasmi... - Ne is akarják tudni.
Eliza, mondd csak el nekik.
Benjamin, te jobban tudod. Fejből is megy.
Már elfelejtettem. De neked részletesen elmeséltem.
Szerintem mesélje el a szemtanú.
George, mondd el, mit láttál aznap.
Tudom, nehéz.
Csak nyugodtan.
Hát...
Lecsapott egy madár, és elvitte a 7 éves Isaiah-t
felrepült vele.
Melanie meglátta.
- Elkapta Isaiah-t és Charlie... - Charlie.
Ő elkapta Melanie-t,
aztán a tízéves Isaiah is elkapta Melanie-t, és a madár elrepült.
Ácsi.
- Két Isaiah volt? - Igen, kettő.
Mindkét Isaiah-t elragadta a nagy madár.
Nem is madár. Valami ősállat.
Dinoszaurusz volt.
Nem láttak egy nagy madarat egy négytagú családdal az égen?
Tudni akarom, hol vannak Stantonék, Tylerék és Eddie-ék!
Mi a franc folyik itt?!
Elmondtuk! Most mire céloz?
Hogy megettük őket?
Nem beszéltem emberevésről.
- Aha. - Persze, nem. Oké.
- Mi? - Nem beszéltünk.
- Senkit nem ettünk meg. - Butaság lenne.
Nem vagyunk kannibálok!
- Jó ég, dehogy! - Mi?
- Undorító! - Nem eszünk embert. Nem eszünk.
Persze, ha belefutnék itt egy kannibál partiba,
és megkínálnának egy finom kisujjal,
udvariasságból megkóstolnám.
Csak egyet.
És ha utána adnának
egy közepesen átsült farpofát, megkóstolnám.
- Igen. - Illendőségből.
- Jómodor. - Igen.
Akarják, hogy segítsünk?
- Újra! - Tényleg?
Egy újabb! Újabb!
Feltett két elképesztő kérdést. Úgy volt, hogy vége.
- Erre ez a legjobb! - Akarjuk-e, hogy segítsen!
- Nem, nem! - Csak így félvállról! Igen!
- Akarjuk! - Jó lenne.
- Igen! - Kérünk egy percet, hogy...
- Néhány percet. - Segítünk pakolni.
Ne! Bízza ránk.
- Jól van! - Rajta!
- Pakoljunk! - Készítsük az ételt!
Jó isten...
Csupa kisujj!
2014. augusztus 28-án Obama elnök kormányát
példátlan botrány rázta meg.
Hogy mi volt a végzetes baklövés?
Obama elnök bézs öltönyben nyilatkozott.
Igen, bézs.
Nem kék, szürke, fekete vagy halszálkás. Bézs!
A média felbolydult.
Egyesek szerint Obama szigorú határt lépett át
a ruhaválasztással.
Az elnök a szerdai sajtótájékoztatón
bézs öltönyt viselt.
A Time szerint olyan volt, mint egy előadó civilben.
GQ szerint szörnyű. Az Esquire szerint borzalmas!
Mintha a Hamptonsbe indult volna egy partira.
Obama elnök vállalta a felelősséget a hibáért,
és senkit nem mártott be.
De most úgy döntött, feláldoz valakit.
Talán már tudják is, kit.
Elnök úr, ezeket a NATO-csúcson viselheti.
Igen, ez megfelel.
A felhozatal a torinói NATO-csúcsra?
- Ezt viselem majd Torinóban. - Ennyi?
- Ennyi. - Javasolhatok valamit?
- Beszéljen! - Vigyen több nyakkendőt.
- Miért kell több? - Mert foltos lehet.
Rajtam nem. Tudja, miért tiszták a nyakkendőim?
Nem. Miért?
Nyakkendőben nem eszem levest és tésztát. Döntenie kell.
- Leves, vagy nyakkendő. Vagy-vagy. - Valóban?
Mindig tudom, ha levest evett. Foltosak a nyakkendői. Gondolja át.
Érdekes...
- És ha hátra dobja? - Nem megoldás. Tudja miért?
Mert lecsúszhat.
Csak ront a dolgon. A nyakkendő a levesbe eshet.
- És mindkettőnek annyi. - Értem. Ön egy igazi szakértő.
- A torinói program. - Rendben. Mi lesz?
- Lássuk... - Ez mi?
- Ital. - Milyen ital?
Fehérje turmix.
Tényleg? Miféle?
Nem tudom.
Nem tudja? Van neve?
- Mangó Tango. - Mangó Tango!
Mangó Tangót iszik.
Jó, ne kiabáljon.
Kaphatok egy kortyot?
Nem. Nem ihat bele a turmixomba.
- Mi a gond? - Semmi gond. De nem szeretném.
Szívószálat használ! A pohárból kortyolnék.
- Az még rosszabb. - Miért?
Hozzáér a szája a pohárhoz.
A nyála az italba kerül.
Nem kortyolós?
De, megengedem. Michelle kortyolhat.
Malia és Sasha is nyugodtan kortyolhatna.
- Maga nem. - Na és Panetta?
- Nem, ő sem. - Biden?
- Nem. Legyen határ. - Családon kívül nincs korty.
Nincs. És maga, Biden, Panetta... Vén a szájuk.
- Vén? - Nem gusztusos.
De a Vén Száj. Jó becenév lenne.
Oké, Vén Száj. Lássuk a programot!
- Lássuk! - Itt minden rendben.
Lehetnénk többet az Alpokban. Akadna program.
Síelés, túrázás.
Tényleg? Síel?
Honnan veszi, hogy nem?
- Maga síel? - Igen.
Azt hiszi, magának megy, de nekem biztosan nem?
Végül is... Nem.
Miből gondolta úgy, hogy nem síelek?
- Larry, csak azért, mert... - Nem, nem, nem.
- Azért, mert... - Nem! Nem!
Ugyan már!
- Mert Hawaii-on születtem? - Persze, azért!
- Mi is síelünk. - Maguk is!
- Igen. - Ki hitte?
Én.
Megtenne nekem
egy szívességet Torinóban?
Tegyek magának szívességet a NATO-csúcson?
- Igen. Apróság, semmiség. - Mit akar?
Mondja a dán miniszterelnöknek, hogy üdvözlöm. Ennyi.
A NATO-csúcs közepén? Mikor fontos ügyeket tárgyalunk,
mondjam neki, hogy "Larry üdvözli"?
- Ennyi! - Miért, mire számít?
Érdekel a reakciója.
Tudja, szerintem hogy reagál? Megkérdezi, milyen Larry.
Nem hinném.
Nem látta, hogy két éve ott beszélgettünk.
Azt hiszi, úgy élvezte, ahogy maga?
Megnevettettem! "Ú, milyen vicces!"
- Így mondta? - Igen, így.
- Igen? "Ú"? - "Ú, milyen vicces! Maga vicces!”
- Larry? - Igen?
Nem mondom neki!
- Elment az esze? - Miért?
Ő a dán miniszterelnök! Nem tudja, ki maga!
Jó benyomást tettem rá! Tudja, ki vagyok!
Nem beszélve az "üdvözlöm" dologról. Abból semmi nem lesz.
Vegyük sorra: a NATO csúcson vagyok.
Odalépek a dán miniszterelnökhöz azzal, hogy "Vén Száj Larry üdvözli."
Visszajövök, elmondom magának, hogy "Helle üdvözli." Aztán?
- Nem lesz semmi. - Aztán lemeózom a nüanszokat.
Lemeózza? Az mit jelent?
Megkérdezem, hogyan reagált. Azt mondta...
"Ú! Larry üdvözöl?
Üzenem, hogy én is üdvözlöm!"
Én nem beszélek ilyesmiről. Érti?
- Folytassuk a munkát. - Jó.
Az mi?
TITKOSÍTOTT AZ ELNÖKNEK
Bizalmas anyag.
- Nem mondok többet. - Miért?
Tudok titkot tartani! Arthur kuzinom bigámista volt.
Egy nő New Hampshire-ben, egy Queensben.
Minden hétvégén ingázott! Senki nem tudta!
Csak nekem mondta, és sosem adtam tovább!
- Csak nekem. - Már meghalt.
Jó. Értem.
Én sok titkot bíztam magára.
Tudja, hogy 12 évesen becsokiztam a buszon,
mikor a városba utaztunk és...
Egyszer már mondta. Akkor se érdekelt, és most se.
- Képzelheti, mekkora trauma ért. - Nem akarom elképzelni.
12 voltam, lányok is látták, aztán Kakis Davidnek csúfoltak!
Ez bizalmas információ.
Jó oka van, hogy nem kapott hozzáférést.
A viselkedése alapján bölcs döntés volt.
- Az oroszok? - Larry, ez...
- Kína? - Nem.
Tajvan. Istenem! Tajvan?
Elnök úr, tíz perc múlva sajtótájékoztató az ISIS-ről.
Oké, vettem.
- Átnézek néhány dolgot. Rögtön jövök! - Oké, jó. Nyugodtan!
Rendben. Készen állok.
Tudja mit? Van egy ötletem, ami érdekelheti.
Mi az ötlete?
Szerintem a bézs öltönyt viselje a tájékoztatón.
- A következőn? - Igen.
- Miért? - Először is mert gyönyörű.
Ezért viszem Torinóba. Lesz egy nappali program.
Szabadtéren. Lazább.
Laza péntek van!
Brian! A főnök felpróbálja a bézs öltönyt!
- Tetszik. - Tökéletes!
Legyen laza! A sajtóterembe megy! Nem a Keletibe.
A nyakkendője?
Ebédelek.
Levest eszem majd.
- Levest. - Szóval hallgat rám.
- Igen! - Okos. Igen.
Még egy tanács. Amatőr hiba.
Nyakkendő nélkül, gombolja ki fent.
- Kigombolom, igen. - Jó. Sokkal menőbb.
- Igen. - Köszönöm!
- Remek öltöny. - De mennyire! Ez nagy húzás lesz.
- Oké. Meglátjuk. - A Vén Száj nem hagyja cserben!
Még hálás lesz!
- Mit gondol? - Nagyon jó!
Nagyon, nagyon, nagyon, nagyon jó.
Menjünk! Várnak a tudósítók.
Biztos benne?
Semmiben nem voltam még ilyen biztos.
Oké. Majd jövök.
Erről még sokáig beszélnek majd!
Köszönöm, hogy eljöttek erre a kivételes útra.
Néhány részlet igaz is volt.
Amerika fejlődése sosem volt könnyű és állandó.
Hektikus folyamat. Néha leáll.
Minden két lépésre juthat egy lépés hátra.
Néha, mikor valóban hátra lépünk,
könnyebbnek tűnik meghátrálni.
Cinizmusba menekülni.
De a múltunk arra sarkall, hogy a nehéz utat válasszuk.
Hogy maradjunk hűek az elveinkhez, és mindent tegyünk meg a sikerért.
Legyen szó iskoláról, munkahelyről,
az utcánkról, a városunkról.
Ha így teszünk, biztos, hogy a nagy kísérlet következő 250 éve
jobb lesz, mint ez.
Larry?
- Mit csinál? - Semmit.
- Leszakadt egy gombom. - Tényleg leszakadt.
- Igen. Hát, mit tegyek. - Szinte egyformák.
- Igen. - Igen!
George Washington! Egyforma a gombunk!
- Micsoda véletlen, hm? - Hatalmas.
- Oké! Nos, ez jó volt nem? - Remek volt. Élveztem.
Pillanat.
A script ott maradt. Mindjárt, mindjárt megyek.
- Larry, ne csinálja. - Mit?
- Tudom, mit tervez. - Semmit.
El akarja lopni George Washington gombját.
Az országunk atyjáét. Jöjjön!
Jöjjön!
Azt hiszi, elloptam volna? Én nem lopok gombot.
- El akarta lopni. - Nem akartam!
- Kérdezhetek valamit? - Tessék.
Tegyük fel, hogy készít egy sorozatot.
És mindenki utálja. Gyűlöli!
Ha kilép az utcára, zaklatni kezdik.
Elhagyná az országot?
Igen. A maga helyében.
- Oké, átadom. - Rendben.
Tudja, 44-es azt hiszem, ez egy csodálatos barátság kezdete.
Én nem hiszem.
A feliratot fordította: Laki Mihály