Den 14. august 1945 overgav Japan sig til de allierede -
- og Anden Verdenskrig var endelig slut.
Amerikanerne gik på gaden for at fejre det.
Denne ånd blev indfanget på det ikoniske foto -
- taget af Alfred Eisenstaedt til LIFE.
En uniformeret sømand, der kyssede en sygeplejerske -
- midt på Times Square -
- blev et symbol på amerikansk stolthed og triumf.
Men billeder fortæller ikke hele historien.
Krigen er slut! Krigen er slut!
- Vi vandt! - Ja, vi gjorde det.
Vi gjorde det virkelig.
- Sejr! Sejr! - Vi vandt!
Slip mig, fister!
Jamen krigen er slut!
- Og hvad så? Slip mig! - Vi fejrer det jo.
- Er du syg i hovedet? - Alle kysser.
- Nej, det er kun dig. - Det passer ikke.
Din perverse stodder!
- Nej, jeg er ikke. - Jo. Jeg er nogens pige.
- Okay ... - Johnny!
- Hvad? Nej, ingen Johnny. - Hvad fanden?
- Kom herover, Johnny! - Generer det kryb dig, Agnes?
- Ja. - Nej, Johnny.
- Han ville kysse mig. - Prøvede du at kysse hende?
- Det gør alle. - Hvadbehager?
- Slog du lige ud efter mig? - Nej, nej.
- Han angriber en sømand. - Nej.
- Generer du Johnny? - På V-J-dag?
Det kunne jeg aldrig finde på.
- Han må være nazist. - Perverse nazist.
Nej, nej? Johnny!
- Hey! Nej, nej. - Giv ham en lærestreg.
- Hvad? Nej, nej, nej. - Tag ham.
Nej, nej, nej!
I 1841 blev William Henry Harrison USA's niende præsident.
Trods koldt og barskt vejr holdt den 68-årige præsident -
- den længste indsættelsestale i USA's historie:
Næsten to timer, og det uden frakke.
Harrison blev overraskende nok snart syg -
- og lægens kure i form af slangegift, afføringsmiddel -
- igler, kviksølv og opium gjorde kun ondt værre.
Alle havde en mening om, hvordan han kunne blive rask.
Desværre var det den mindst oplyste, man lyttede til.
Goddag, fru Harrison.
- Dav, Lawrence. Godt at se Dem. - I lige måde.
- Hr. præsident, tillykke. - Tak. Det var venligt.
Jeg har fået en ny pibetobak. Kan De lide lugten?
- Den er ikke min kop te. - Jeg kan ikke lugte noget.
- Der er et strejf af kirsebær. - Det kan jeg ikke lugte.
- Ingenting? - Det lugter mest bare af røg.
- Lad mig spørge Dem om noget. - Naturligvis.
- Hvor mange indianere har De dræbt? - Personligt?
Og hvordan? Stik De dem eller skød De?
Nogle af dem skød jeg vist. Andre faldt for mit sværd.
Og nogle har jeg nok kedet med mine taler.
Jeg forstår godt, hvorfor I kommer så godt ud af det. Meget morsomt.
Med al respekt, det ser ud, som om en indianer kunne vælte Dem med en fjer.
- De ser ikke ligefrem stærk ud. - Med al respekt, så fordres der respekt.
Sandheden er, at selvom jeg ikke er særlig hurtig -
- tror jeg, jeg kan klare mig i den forstand, at jeg ikke er nem at vælte.
- Deraf Tippecanoe. - Kanoen tipper, ikke præsidenten.
Jeg ser, De ikke bærer frakke. Fryser De ikke?
Det er en dejlig dag. Jeg har ikke brug for en frakke.
De er præsident. De kunne få fru Harrison til at holde den.
Det vil fru Harrison ikke.
Der ser man, at De ikke kender førstedamen.
Jeg vil også hellere være fri. Så kan en anden holde frakken.
Det er ved at blive koldt. Vores præsident skal ikke sige:
- "Uh, hvor er det koldt." - Jamen jeg har det altså fint.
Jeg bør ikke tage mere af Deres tid.
Det er med præsidenten som hos lægen: "Sig, hvad De har at sige, og gå."
Nå, men tillykke. Jeg glæder mig til at komme i gang.
Mange tak. Det var hyggeligt.
- Hr. præsident, er der noget galt? - Nej, jeg har det fint.
Er De sikker?
Det er den tid på året, hvor jeg har høfeber.
- I marts? - Selvfølgelig.
De gav mig hånden.
- Fordi De rakte den frem. - Så skulle De ikke have taget den.
Jeg ville ikke være uhøflig.
Jeg synes, det er uhøfligt at give hånd -
- når man er forkølet eller syg.
De er en del af inderkredsen.
Når De rækker hånden frem, er jeg da nødt til at trykke den.
Det er absolut nødvendigt. Forstår De ikke det?
Okay. Jeg er med.
- Åh, skat. - Er alt i orden?
Hr. præsident?
Jeg føler mig godt nok lidt svag.
Tilkald en læge.
Flere varme håndklæder, tak.
- Doktor, hvordan har han det? - Feberen aftager ikke.
- Gør De alt, hvad De kan? - Selvfølgelig. Åreladning, opium ...
Vi kan begynde med iglerne.
- Har De igler nok? - Ja.
- Vi er meget optimistiske omkring dem. - Tak.
Goddag, goddag.
- Skat. - Martha?
- Doktor, hvordan har han det? - Præsidenten har det ikke godt.
Jeg var til indsættelsen. Han havde ikke frakke på.
Han kunne da bare få nogen til at holde den.
- Hans kone kunne have holdt den. - Det gider hun ikke.
Det er der mange, der kunne have gjort.
Tag altid en frakke med. Bare for en sikkerheds skyld.
Jeg synes, det var meget egoistisk ikke at have frakke på.
Han blærede sig. Jeg gav ham hånden.
Jeg er bange for, jeg er blevet smittet. Det kilder i halsen.
- De kan jo tale med lægen. - Jeg står lige med en læge.
- Men jeg tilser præsidenten. - Ja, ja, det er klart.
Det bør De sandelig også. Jeg skal ikke forstyrre.
- Et hurtigt kig. - Jeg kigger ikke i Deres mund. Nej.
Mine tanker er hos én patient, og det er landets leder.
De laver jo ikke noget lige nu. De står jo her.
Jeg forbereder iglerne, lytter til hans vejrtrækning -
- og overvåger opiummets effekt.
Så giv mig en halv omgang.
Det kan man ikke. De har tydeligvis aldrig passet nogen.
Min fætter var syg, og jeg kom med muffins.
Jeg kigger ikke. Jeg ser Dem i øjnene.
Flyt blikket otte centimeter ned. Der er munden.
- Det er et andet kig. - Se.
Svaret er nej. Undskyld mig, jeg har en præsident at se til.
Okay, men hvad så med ham der?
- Han tilser også patienten. - Ja.
- I tilser ham samtidig? - Ja.
Blev De i al hemmelighed glad, da De hørte, han var syg?
- Nej. Jeg gik i kirke og græd. - Åh, hold op.
Hvis jeg ender i seng som præsidenten, hvordan ville De så have det med det?
- Ville De da være præsident? - Nej.
Byen er fuld af syge mennesker. Det er en sump. Det er ulækkert.
Hvad ville det koste i Deres konsultation?
Min konsultation ligger i Det Hvide Hus.
Så kommer jeg derhen.
Kun efter aftale, og jeg laver kun aftaler med præsidenten.
Så De laver ingenting hele dagen?
I så fald har jeg gjort mit arbejde.
De er en bums, der bor i Det Hvide Hus.
Nej. Vi forudser problemer og forhindrer trusler mod hans helbred, før det sker.
- Hvorfor gav De ham så ikke en frakke? - Lawrence!
- Doktor, tak for hjælpen. - Det her generer mig slet ikke.
Åh, skat.
Undskyld forstyrrelsen.
Jeg var med til indsættelsen, og jeg gav ham hånden.
Se, hvor syg han er.
Hvor hurtigt skal jeg finde vand og sæbe?
- De har ti sekunder. - Ti sekunder? Ikke mere?
Så kan man jo kun give hånd til folk ude på badeværelset.
Man skal gå rundt med vand og sæbe for ikke at blive syg.
- Nej. Ingen mad nu. - Hvad? Hvorfor?
Man fodrer en forkølelse, men sulter feberen.
Omvendt. Man sulter en forkølelse og fodrer feberen.
Nej, det er omvendt. Er De læge?
Nej, men min mor sagde altid: "Sult en forkølelse, giv feberen mad."
Da jeg havde skarlagensfeber, madede min mor mig konstant.
Jeg tog 7 kilo på, men fik det bedre på en uge.
- Var Deres mor læge? - Nej, hun avlede schnauzere.
- Men hun vidste meget. - Lever hun stadig?
Nej, hun døde af skarlagensfeber, fordi der ikke var mere at spise.
"Sult en feber, fed forkølelsen op, så når De til alderdommens top."
"Sult en forkølelse, giv feberen mad, så bliver De 100 år, sund og glad."
Jeg tror, han har ret. Man skal fodre feberen.
På sygeplejeskolen gav vi begge grupper mad.
Det er også forkert.
- Fodr forkølelsen, sult ... - Spar på kræfterne.
Når man sulter, dør man! Fodr feberen.
For himlens skyld, så giv ham mad.
- Fodr feberen. - Er der mere chokoladekage?
- Giv dog manden noget mad. - Jeg sagde ikke, han ikke måtte spise.
- Ja, giv ham en tallerken. - Godt.
Er De klar? Lidt kartoffelmos.
- Godt! - Jeg skulle have taget frakken på.
Næste gang.
- Han er død. - Åh, skat, nej!
- Nej! - Hvad er det?
- Hvorfor er der mad overalt? - Præsidenten fik noget at spise.
Kender De ikke medicinens første regel? Fodr en forkølelse, udsult feberen.
Hvad sagde jeg?
Ikke holde fest.
Præsidentens tarme var ved at eksplodere, og De gav ham mad!
Folk blander det sammen.
Det er en skandale. Hvem er den ansvarlige?
Kom og tag dem!
Steak fra Lundy's, hr. præsident!
Sidst i 1846 blev en gruppe pionerer på vej til Californien -
- anført af George Donner, fanget oppe i bjergene under et tidligt snevejr.
Det første redningshold ankom først -
- næsten fire måneder efter at vogntoget blev fanget i uvejret.
Da gruppen løb tør for mad, tyede den til drastiske metoder for at overleve.
Med drastisk mener jeg kannibalisme.
Og med kannibalisme mener jeg, at de spiste hinanden.
Det var en forfærdelig tragedie for dem, der døde.
De overlevende havde et forklaringsproblem.
Du godeste.
Donnergruppen!
- De er her! - Donner! Så fandt vi jer!
- Hej. - Hej.
Sneen smeltede endelig i passet, så vi kunne nå frem til jer.
- Gudskelov, I er i live. - Godt, vi fandt jer.
Ja, der har vi jer. Det var vel nok betænksomt.
- Redning! - Her er redningsholdet.
Jeg vil gerne være med på et redningshold en dag -
- så folk vil være mig taknemmelige resten af livet.
En torn fra løvens pote.
Forvent ikke det af mig.
De ser ud til at have det godt.
Ja, ja. Vi ... har det fint. Vi er i live.
Vi klarer os fint, alt taget i betragtning.
Alt taget i betragtning, ja.
De ser lige så frisk og rask ud, som da De forlod Salt Lake City.
- Det var pænt sagt. - Det var en fin kompliment.
- Mange tak. Det var sødt. - Og hvor er alle de andre henne?
- Hvem tænker De helt præcist på? - Godt spørgsmål.
Det er et godt spørgsmål. Hvor er alle folk henne?
- Vi har et svar. - Det er temmelig enkelt.
- De er her ikke. - Nej. De er her ikke.
Det kan jeg se. Hvor er de så henne?
Tja, de ...
For at sige det, som det er, så rejste de.
Midt om vinteren? Passet er fuldt af sne.
Jeg bad dem også om at blive, men de forlod os bare.
- Blev I aldrig uvenner? - Nej, og ingen døde.
- Nej. Ingen døde. - De døde ikke her.
Du godeste, nej. Ingen blev syge, og ingen døde.
Ingen døde derovre. Og heller ikke der.
Ingen døde der, gudskelov.
Jamen hvordan overlevede I uden proviant?
- Altså, den fyr ... - Man tror lige, han er færdig.
Men så kommer der et nyt spørgsmål.
- Er det bedre end det første? - Det virker som et indlysende spørgsmål.
Det gør det ikke mindre fantastisk.
Og nu, hvor vi har slået det fast, så lad det være det sidste.
Men hvad er svaret? Hvordan overlevede I?
- Det er det bedste spørgsmål. - Men det sidste, fordi det er så godt.
Og det er nemt.
For mig er det for smertefuldt at gå i detaljer.
Ham her lå fire dage i teltet og ville ikke komme ud.
- Det var også hårdt. Han er okay. - Så hvordan overlevede I?
- Jeg går tilbage til teltet. - Nej!
Jeg hører ikke til her ... Okay.
- Tag dig sammen. - Undskyld, jeg hidser dig op.
Så hold op med alle de spørgsmål!
- I er sikkert meget bevægede. - Ja.
Det er helt utroligt, så godt I ser ud.
Det er sødt af Dem.
Tak for komplimenterne.
- Hvad er det, jeg kan lugte? - Gryderetten er klar.
Nej, den er ej.
- Gem gryden. - Hvad?
- Benjamin Donner! - Hvad sker der?
Der er kommet et redningshold.
- Hej. Ja. - Benjamin Donner, du ser godt ud.
- Jeg har det også godt. - Du ser virkelig godt ud.
Ja, den friske luft kan gøre alle ... Og så elsker jeg jo at arbejde i skoven.
Sikke en skovhugger. Det er alle tiders motion.
- Er det alt? Skovhuggeri? - Og overdreven onani.
Ja. Alt for meget.
Han sætter en snor for teltet. Så ved vi, hvad klokken er slået.
- Skovhuggeren er træt. - Skovhuggeren "sover til middag".
- Hvad er der i gryden? - Hvad der er i gryden?
- Nåh, gryden. - Han er altså utrolig med de spørgsmål.
- Det er ikonisk. - Hvordan gør du det?
Hvad var spørgsmålet? "Hvad er der i gryden?"
Bjørn.
Så I har overlevet hele vinteren på en enkelt bjørn?
Tja, bjørnen havde spist et vildsvin, så det var som to måltider.
- Og isfiskeri. - Ja, gudskelov for det.
- Hvor er stængerne? - Dem har vi ikke.
- Jeg tager dem med hånden. - Med hånden?
Ja, jeg smadrer gennem isen, vifter med ormen -
- stikker den under, vrikker med den, fisken kommer, og haps!
Jorden er frossen. Hvor får I ormene fra?
Jeg er skovhugger. Jeg fælder træer.
Træerne vrimler med orme.
- Træorme. - Jaså.
Fiskene elsker træorme.
De kan ikke få nok. Det er en delikatesse.
Så I fik orme fra et træ og fiskede med hånden med disse træorme?
Det er en god opsummering.
Det er Stanton-familiens vogn. Er de her?
- Familien Stanton ... - Det er noget af en historie.
Det er dem, vi aldrig måtte nævne igen.
- Det vil I helst ikke høre. - Eliza, du kan fortælle det.
Benjamin, du har den jo lige på tungen.
Det plejede jeg, men nu har jeg glemt den. Jeg fortalte dig den.
Jeg tror, personen, der så det, er den, der skal fortælle det.
George, fortæl, hvad du så den dag.
- Jeg ved godt, det er svært. - Tag dig god tid.
Tja ... en stor fugl fløj ned -
- greb lille syvårige Isaiah og ville til at flyve væk.
Men det så Melanie. Hun greb fat i Isaiah.
Og stakkels Charlie ... Han greb fat i Melanie -
- og så greb tiårige Isaiah fat i Melanie, og fuglen fløj væk.
Hov, hov, lige et øjeblik.
- Er der to, der hedder Isaiah? - Ja.
Pointen er, at de begge to forsvandt den dag med fuglen.
Hvis du vil kalde det en fugl. Det var som et forhistorisk dyr.
Jeg tror, det var en dinosaur.
I så vel ikke en kæmpe fugl med en familie på fire oppe i himlen?
Jeg vil vide, hvad der skete med familien Stanton -
- familien Tyler og familien Eddy! Hvad fanden foregår der?
Det har vi jo lige fortalt.
Hvorfor? Tror du da, vi har spist dem?
Det sagde jeg ikke.
- Nej, hvorfor skulle du også det? - Der er jo ingen, der bliver spist.
Det ville da være vanvid.
Kom nu, vi er ikke kannibaler.
- Puha, nej, hvor ulækkert! - Vi ville ikke spise folk.
Men hvis jeg nu stødte på en kannibalfest i skoven -
- og de tilbød mig et lækkert stykke lillefinger -
- ville jeg måske tage en bid for at være høflig.
Og hvis man til den samme fest tilbød mig en medium rare skive balle -
- ville jeg tage en bid af høflighed.
Gode manerer.
- Vil I overhovedet reddes? - Gjorde han det lige igen?
Endnu et.
Du kom med to utrolige spørgsmål. Vi blev enige om at stoppe der.
- Nu til det bedste. - "Vil I gerne reddes?"
Han spørger, som om det ikke var noget særligt.
Vi siger ja til redningsaktionen. Giv os lige et øjeblik ...
- Vi hjælper jer med jeres ting. - Nej, nej, vi klarer det.
- Lad os pakke. - Gør muldyrene klar.
- Du godeste. - Åh gud.
Hvad er det?
Det er kun lillefingre.
Den 28. august 2014 blev præsident Obamas administration rystet -
- af en skandale, som embedet aldrig havde set lignende.
Hvori bestod denne alvorlige mangel på dømmekraft?
Præsident Obama talte til journalister i et beige jakkesæt.
Nemlig, beige.
Ikke marineblåt, ikke gråt, ikke sort, ikke engang sildeben, men beige.
Medierne gik amok, og nogle påstod, at Obama havde overskredet -
- en form for præsidentiel grænse med sit modevalg.
Præsidenten talte til journalisterne i torsdags -
- og han havde et beige jakkesæt på.
TIME syntes, det var som at se "en kunstner uden kostume".
GQ kaldte det "skrækkeligt".
Esquire "en rædsel".
Han lignede en, der var på vej til fest i The Hamptons.
I de følgende dage tog præsident Obama skylden for denne fiasko -
- og nægtede at smide nogen under bussen.
Men nu gør han det endelig -
- og I har måske gættet hvem.
Hr. præsident, hvad siger De til dette tøjvalg til NATO-topmødet?
Det ser fint ud.
Hvad er det? Garderoben til topmødet?
Ja, det skal vi have på i Torino.
- Seriøst? - Jeps.
- Må jeg foreslå noget? - Værsgo.
Tag ekstra slips med.
- Hvad skal vi med dem? - De får pletter.
Ikke mine slips. Ved du, hvorfor de er ulastelige?
Nej.
Jeg spiser aldrig suppe eller pasta med slips på.
Man må træffe et valg. Suppe eller slips. Ikke begge dele.
- Virkelig? - Ja. Du spiser suppe.
Derfor ser dine slips herrens ud.
Interessant. Hvad med skuldermanøvren?
Det duer ikke, og ved du hvorfor? Det, der går op, kommer ned igen.
Det kan gøre det hele værre. Slipset kan ende nede i suppen.
Det ødelægger både slips og suppe.
De er noget af en ekspert. Her er tidsplanen for Torino.
- Lad os se på den. - Hvad er det?
Det er en drik.
- Hvilken slags? - Det er en proteinsmoothie.
- Virkelig? Hvad hedder den? - Det er jeg ikke sikker på.
Er De ikke sikker?
- Har den ikke et navn? - Mango Tango.
De drikker en Mango Tango.
- Det er fint. - Du behøver ikke råbe.
- Må jeg få en lille tår? - Selvfølgelig må du ikke det.
- Hvad er problemet? - Det er jeg bare ikke så vild med.
De bruger sugerøret. Jeg kan drikke af glasset.
Det ville være værre.
Så sætter du jo munden mod glasset. Dit spyt kommer ned i drikken.
- Så De giver ikke andre en tår? - Jo, jo. Michelle må godt få.
Hvis Malia og Sasha var her, måtte de også godt. Men du må ikke.
- Hvad med Panetta? Biden? - Nej. Man må trække grænsen et sted.
- Så ingen tår uden for familien? - Nej.
Og dig og Biden og Panetta ...
Gamle læber.
- Gamle læber? - Det er ikke appetitligt.
Gamle Læber, det kælenavn ville jeg elske.
Okay, Gamle Læber, tilbage til planen. Det ser godt ud.
- Godt. - Gid vi havde mere tid i Alperne.
Der er meget, man kunne lave. Man kunne stå på ski og vandre.
- Virkelig? Står De på ski? - Hvorfor skulle jeg ikke gøre det?
- Kan du stå på ski? - Ja.
Så du tror altså, at du kan stå på ski, men at jeg måske ikke kan?
Altså ... nej.
Hvorfor tror du, jeg ikke står på ski?
- Larry, er det, fordi ...? - Nej. Nej.
Nej, nej, nej. På ingen måde.
- Er det, fordi jeg er fra Hawaii? - Selvfølgelig.
- Folk fra Hawaii står også på ski. - Gør de? Hvem skulle have troet det?
Jeg vidste det.
Jeg tænkte på, om De kunne gøre mig en tjeneste, når De nu er i Torino.
Ved NATO-topmødet skal jeg gøre dig en tjeneste?
- Det er bare en lille ting. - Hvad er det?
Hils den danske statsminister fra mig.
Ved NATO-topmødet, når vi diskuterer alvorlige sikkerhedsspørgsmål -
- beder du mig om at hilse fra dig?
- Det er alt. - Hvad tror du, der vil ske?
Jeg spekulerer bare på, hvordan hun vil reagere.
Ved du, hvad jeg tror? Jeg tror, hun ville sige: "Hvem Larry?"
Det tror jeg ikke. De hørte ikke vores samtale for to år siden.
Tror du, det var lige så mindeværdigt for hende?
Jeg fik hende til at grine. "Hvor er du sjov."
- Sagde hun det sådan? - Ja.
- "Du er så sjov. Du er sjov." - Larry? Det kan du godt glemme.
Er du gået fra forstanden?
Hun er Danmarks statsminister. Hun aner ikke, hvem du er.
- Jeg gjorde et stort indtryk. - Og det der med at hilse nogen ...
Det kommer ikke til at ske. Man ser det for sig. Mig ved topmødet.
Skal jeg så gå hen til den danske statsminister -
- og hilse fra Gamle Læber Larry?
Skal jeg så komme hjem og sige: "Jeg skulle hilse fra Helle"?
Det fører jo ikke til noget.
Jo, for nu udforsker jeg så holdningen.
Udforsker? Hvad mener du?
Jeg spørger, hvordan hun reagerede. Sagde hun: "Åh, en hilsen fra Larry"?
- Jamen... - "Du må endelig hilse tilbage."
Jeg gider ikke diskutere det. Tilbage til arbejdet.
Selvfølgelig. Hvad står der deri?
TIL PRÆSIDENTEN - FORTROLIGT
Det er fortroligt materiale.
- Det siger jeg ikke. - Hvorfor ikke?
Jeg er god til at holde på hemmeligheder. Min fætter Arthur var bigamist.
Han havde en kone i New Hampshire og en i Queens.
Han tog frem og tilbage hver anden weekend.
Jeg sagde det ikke til en levende sjæl.
- Du har jo lige fortalt mig det. - Fordi han er død.
Jeg har betroet mig til Dem.
Jeg fortalte om dengang, jeg sked i bukserne i bussen, da jeg var 12...
Larry, jeg gad ikke høre det dengang, og jeg vil heller ikke høre det nu.
- De kan nok forestille Dem traumet. - Det har jeg ikke lyst til.
Der var piger på bussen. De kaldte mig Ble-David i årevis.
Det er fortroligt.
Der er en grund til, du ikke er sikkerhedsgodkendt.
- Din opførsel bekræfter, det var klogt. - Er det Rusland? Kina?
- Nej. - Taiwan? Åh gud. Taiwan.
Hr. præsident, pressekonferencen om ISIS er om ti minutter.
Fint. Jeg skal lige tjekke noget. Jeg er straks tilbage.
Tag Dem endelig god tid.
Så er jeg klar.
Ved De hvad? Jeg har en idé, der måske vil interessere Dem.
Og hvad er det?
Jeg synes, De skal tage det beige jakkesæt på til pressekonferencen.
- Nu her? Hvorfor det? - For det første er det et smukt jakkesæt.
Det skal med til Torino. Der er et dagsarrangement.
- Det er udendørs, lidt mere afslappet. - Det her er Casual Friday.
Brian, chefen vil prøve det beige jakkesæt.
- Tja, det er også flot. - Det er perfekt. Afslappet.
Og det foregår jo i briefingrummet.
Hvor er dit slips?
Jeg skal ud at have frokost, og jeg vil ...
... have suppe. Jeg vil have suppe.
- Du følger mit råd. - Ja.
Klogt. Du laver bare en lille begynderfejl.
Når du tager slipset af, skal du knappe op.
- Knappe op. - Det vil se sejere ud. Tak.
- Det er et flot jakkesæt. - Wow.
- Jeg tror, det er det rette. - Jeg prøver det.
Gamle Læber svigter Dem ikke.
De vil takke mig.
- Hvad synes du? - Temmelig godt.
Temmelig, temmelig godt.
Kom så. Jeg har et pressemøde.
- Er du sikker? - Jeg har aldrig været mere sikker.
Godt. Jeg kommer straks igen.
Folk vil tale om det her længe.
Tak, fordi I tog med på denne utrolige rejse.
Noget af det var endda sandt.
Udviklingen i USA har aldrig været jævn eller stabil.
Den svinger frem og tilbage, standser og stopper.
For hvert to skridt frem kan det føles, som om vi tager et skridt baglæns.
Og nogle gange, når vi har taget et skridt baglæns -
- kan man være tæt på at miste modet eller give efter for kynisme.
Men dette lands historie bør inspirere os til at vælge den sværere vej.
At være tro mod vores idealer og virkelig prøve at gøre en forskel -
- det være sig på skolen, på arbejdspladsen -
- i kvarteret eller i byen.
Hvis vi gør det, er jeg sikker på -
- at de næste 250 år af vores amerikanske eksperiment -
- bliver bedre end det sidste.
- Larry? Hvad laver du? - Ikke noget.
- Jeg har bare mistet en knap. - Ja, det har du også.
- Det er bare sådan, det er. - Det ligner den samme knap.
- Ja. - Ja.
George Washington og jeg har den samme knap.
- Sikke et tilfælde, hvad? - Det må du nok sige.
Det var sjovt, ikke?
- Jo, alle tiders. Jeg nød det. - Åh, ved De hvad?
Jeg glemte mit manuskript. Jeg kommer straks.
- Nej, Larry. Jeg ved, hvad du har gang i. - Hvad? Jeg gør da ikke noget.
Du overvejer at tage Washingtons knap. Det er vores landsfader.
- Kom nu. Kom nu. - Okay, okay. Som om jeg ville tage den.
- Det ville du jo. - Nej, jeg ville ikke.
Lad mig spørge Dem om noget.
Lad os nu sige, at der var nogen, der lavede et tv-show, ikke?
Og alle hadede det. Altså virkelig afskyede det.
Man kunne ikke engang forlade sit hus uden at blive verbalt overfaldet.
- Ville De så forlade landet? - Ja. Hvis jeg var dig.
- Det siger jeg til min ven. - Ja, gør det.
Ved De hvad, 44?
Jeg tror, det kunne være begyndelsen på et smukt venskab.
Det tror jeg ikke.
Oversat af: Neel Rocco