DEWEY NUGALI TRUMANĄ
1775 m. balandžio 18 d.
Paului Revere'ui buvo pavesta joti į Leksingtoną, Masačiusetse,
su žinia, kad britų kariai, dislokuoti Bostone,
netrukus žygiuos į kaimo vietovę miesto šiaurės vakaruose.
Revere'as šoko ant žirgo
ir vos neįkliuvęs Čarlstone
jis pakeitė maršrutą ir jojo per Medfordą
įspėdamas kolonistus apie artėjantį puolimą.
Na, patys žinot: "Britai ateina!"
Revere'o narsi kelionė išgelbėjo daug gyvybių...
Tačiau keliems žmonėms jis netyčia sugriovė gyvenimą.
- Britai ateina! - Turim bėgt!
Britai ateina!
- Viešpatie, padėk. - Britai ateina!
- Turim paskubėt. - Bėgam!
Bėkit, kas galit!
Velnias, britai. Britai ateina!
Britai ateina!
O Dieve. Elsbete!
- Kas dedasi? - Britai ateina.
- Ką?
- Reikia krautis daiktus ir bėgt. - Kur bėgt?
- Nežinau. - Galim pas mano sesę Ipsviče.
- Tavo sesę? - Taip.
Ne, ji tikra puritonė. Negalim ten.
Prieš kiekvieną maistą sako maldą 45 min.
Nesuprantu, už ką ji tokia dėkinga. Pusė jos vaikų mirę.
- Bet dar penki liko. - Gerai, keliaujam pas tavo sesę.
Susirink daiktus.
- Susikrauk viską. - Morkas imt?
- Imk. Geras užkandis. - O kiaušinius?
Kiaušiniai kelionėje su arkliu? Išprotėjai?
Pasiimi savo plunksnų kolekciją?
Čia ne šiaip plunksnos.
Aš rašau su jomis. Nuo vaikystės.
Šitą laikė rankose Džonas Vintropas, kai merdėjo nuo pleurito.
- Palik vietos mamai. - Neimk to daikto.
Čia jos vestuvių portretas. Jai buvo 25 metai.
- Ta moteris tikra pabaisa. - Ji važiuos kartu.
Leisk man pasiimt mamą.
- Meldžiu. Juk ji mirusi. - Patrauk tą velnio bobą...
Palik ją čia. Tikrai nereikia vežime.
Žinai, kuo tu labiausiai erzini mane?
Nepradėk vėl peikt dėl sviesto mušimo.
- Tikrai? - Taip.
Turbūt nėra blogesnio sviesto mušėjo už tave.
Nepajėgtum net jei tavo gyvybė kabotų ant siūlo.
Kaip tu drįsti?
Niekas nemuša sviesto geriau už mane. Aš geriausias iš visų.
Suku pagal laikrodžio rodyklę, plaku.
Vis greičiau ir greičiau.
Motina sakė: "Tekėk už jo. Bet jo sviestas kartus."
- Ne kartus, o gardus. - Kartus sviestas nėra gardus.
- Kartus sviestas gardesnis. - Nieks nemėgsta tavo sviesto!
Beje, tavo balandiena miltinga.
Mano balandiena? Visi mėgsta mano balandieną.
Niekas nemėgsta.
Dėl to ir nebeturim svečių.
Žmonės negali pakęsti.
Matytum jų veidus.
Raukėsi. Juos pykino.
Pasakyt, kodėl neateina? Nes tu nuobodus.
Dėl to Maiklas Finis tavęs nekvietė į arbatėlę.
Jis sakė, kad tu tik kalbi apie darbą.
Nes mano darbas labai įdomus.
- Tu renti statines. - Taip.
- Statinės - įdomu. - Niekam neįdomu statinės.
Tau neįdomu, nes tu jų nesupranti.
Statinės tau per sudėtingos.
- Suręst statinę nėra lengva. - Tikrai?
Statyt lentas į ratą labai sunku?
Manai, lengva sudėliot lentas ratu?
- Dėl to ir esi kvaiša. - Aišku, kad lengva.
Juk lentos iš medžio.
O medžiai yra apvalūs!
Štai tau ir statinė!
Neturiu laiko ginčytis. Pamirštam.
- Reikia krautis daiktus. - Gerai.
- Paimsiu daugiau raižinių. - Gerai, puiki mintis.
- Kas ten? Ką turi? - Nieko.
- Jei nieko, kodėl nerodai? - Jei būtų kažkas, tada parodyčiau.
Bet čia nieko, todėl neverta žiūrėt.
Nesvarbu, noriu pamatyt.
Kodėl tu turi paveikslėlių su indėnėm plikais papais?
Labai lengva paaiškinti.
Pradėsiu sviesto verslą
ir ant ąsočio noriu uždėt paveikslėlį.
Nežinojau, kad ji nuoga.
Kam dėt ant sviesto plikas mašpių indėnes?
Mašpiai? Čia irokėzės. Aš ne laukinis.
Kuo jos susiję su sviestu?
- Atleiskit... - Kas čia?
Atsiprašau.
Britai neateina.
- Jie neateina. - Ką?
- Suklydau. Atsiprašau. - Ką čia paistai?
Jie neina čia.
- Žygiuoja į Konkordą. - O tai kas čia buvo?
Atbėgai nuo kalno rėkdamas,
kad jie ateina.
- Man taip sakė. - Kas tau sakė, kad britai ateina?
- Kažkokie vyrai. - Kas jie?
Šaunūs vyrai. Užsiminė girdėję, kad ateina britai.
Sakė, kad reiktų įspėt žmones.
Išgirdau ir pasakiau, kad pats norėčiau įspėt saviškius.
Jie sakė, gerai, pirmyn.
Tavo pažįstami vyrai sakė, kad ateina britai,
o tu pasisiūlei visiems pranešt?
- Taip buvo? - Taip. Jie buvo šaunūs vyrai.
Tai gal reikėjo sakyt: "Britai galbūt ateina".
Jie ateina.
Bet ne čia.
- Pasakysi jiem, kad suklydo? - Ne.
- Kodėl? - Nes jie šaunūs.
Nesakysiu juk: "Ei, jūs suklydot, britai eina ne čia."
Jie paskui nebedraugaus su manim.
- Reverai. - Ką?
Žinai, ką tu padarei?
Pakišai man gerą kiaulę. Ačiū.
- Šaunuolis, Reverai. - Atsiprašau.
Aš nereguliuoju jums gyvenimo, pone.
Britai neateina.
Atleiskit, suklydau.
Britai neateina.
Juokingas dalykas.
Labai juokingas.
Tas...
Tas Reveras visai nupušęs.
Jam pasimaišė.
Pasirodo, britai neateina.
Ar gali patikėt?
Neateina.
Taip. Viskas buvo...
Na, supranti.
Galim išsikraut daiktus
ir tęsti savo nuostabų gyvenimą čia.
Beje, kas vakarienės? Tikiuosi, balandiena.
TEKSASAS
Teksaso revoliucija buvo amerikiečių sukilimas
prieš Meksikos valdžią.
1836 m. vasario 23 d. Davy Crockettas, Jamesas Bowie
ir nedidelis 200 teksasiečių savanorių būrys
buvo užpulti 3000 meksikiečių karių,
vadovaujamų generolo Santa Anno.
Šis įvykis tapo žinomas Alamo mūšiu.
Visi gynėjai buvo nukauti.
Stoję vienas prieš dešimt
jie neturėjo šansų laimėti.
Bet, nepaisant to,
galėjo būti ir kita priežastis, kodėl Alamas krito.
Pirma užduotis - įtvirtint rytinę sieną.
Taip, rytinei reikia įtvirtinimų.
Taip. Pulkininkas Travisas prašė paimti visą amuniciją
ir sukrauti pagrindinėje aikštėje.
- Travisas? - Žinau...
- Laiko save viršininku. - O mes viską darom.
Jie sėdi kambary visą dieną ir dalija įsakymus.
Patys nieko nedaro.
- Nežinau, kuo jie užsiima. - Tu viską dirbi.
- Pažiūrėk į mane. - Noriu paklaust.
Čia nėra išvietės. Gal žinai gerą vietą?
Žinau vieną, bet ji man nelabai patinka.
Prie karijų.
Einu per kaktusų plotelį.
- Dažniausiai prie šito medžio. - Aha, apžiūrėjau jį.
- O tu turi vietą? - Turiu. Visai neblogą.
- Kur? - Ai...
Pasakyk maždaug.
Pasakysiu tik tiek. Ir daugiau nieko neklausk.
Šiaurinėj pusėj, kažkur...
- Nerasi. - Į šiaurę nuo kaktusų dykros?
Pamiršk. Viskas. Pasakysiu tik tiek.
Geresnės vietos nerastum.
- Tikrai? - Ji nuostabi.
Prie upės atšakos?
- Ten žolė vešlesnė. - Viskas.
Nesakysi, kur kakoji?
- Deivi, juk žinai mane. - Žinau.
Tu tos vietos nerasi.
Tai nepasakysi man?
Nesakysiu, kur kakoju.
- Nerasi. - Lari, prašau.
Aš kakoju čia...
Čia kaip šeštas Dantės pragaro ratas.
Ir...
- Ką? - Galiu paklaust?
Žinoma.
Ką tik supratau, kad nesu tavęs matęs be tos kepurės.
Šitos? Nesi matęs be jos?
- Nė sykio. - Man ji patinka. Ir tinka.
Pažįstu tave 9 mėnesius.
- Taip. - Niekada nenusiimi.
- Buvau nusiėmęs. - Tikrai?
Gal tu nematei. Kartais nusiimu naktį.
Niekas nematė. Aš kalbėjau su žmonėm apie tai.
- Kas čia, meškėnas? - Taip.
Šlykštus maitėda.
- Kaip gali tokį nešiot? - Tau šlykštus, man išradingas.
- Jie ėda šiukšles. - Jeigu jau kalbam apie kepurę...
Ji puikiai susieja visą aprangą.
Net kai maudėmės Rio Grandėje, tu buvai su ja.
- Nemėgstu saulės. - Tiesiog...
- Atrodo, kad kažką slepi. - Neslepiu.
- Tikrai? - Neturiu ko slėpt.
Papasakosiu kai ką. Sykį sutikau tokią moterį.
Buvau su kepure. Palikau gerą įspūdį. Sutikau ją kitą dieną.
Bet jau be kepurės.
Ji pamatė štai ką.
Ir nusivylė.
Tiesiog noriu pasakyt,
ji manė, kad apgavau ją nešiodamas tą kepurę.
Man nepatinka, kur tu lenki. Aš kaip atversta knyga.
- Kas po kepure, Deivi? - Galva.
- O ant galvos? - Plaukai.
- Noriu pamatyt. - Čia mano įvaizdis.
- Kepurė, kutai... - Suprantu.
Kai mano buvo treji, nudėjau lokį. Viskas su tuo susiję.
Nebeskiesk, kad nudėjai lokį būdamas trejų.
- Neskiedžiu. - Nenudėjai tu lokio.
- Nudėjai... - Baik.
- Netikiu. - Man buvo treji su puse.
- Aha. - Aš tikrai nudėjau lokį.
Turbūt jau buvo nudvėsęs.
Nebuvo.
Jis merdėjo.
Neneigiu, kad pribaigiau iš gailesčio.
Bet aš jį užmušiau.
"Užmušei" lokį, kai tau buvo treji ir nesi plikas.
Po kepure yra plaukų.
Tai parodyk.
- Nori pamatyt po kepure? - Taip.
Parodžiau. Garsėju savo greičiu. Kas?
- Ramiai, Deivi. - Papjausiu tave
ir pasidarysiu iš tavęs kepurę.
Ramiai, Deivi.
Tu nesi plikas.
- Malonu, kad išsiaiškinom. - Pone. Meksikiečių armija ateina.
- Kiek? - Bent 2000. Gal daugiau.
Du tūkstančiai.
Mūsų, teksasiečių, tik 200. Dešimt kartų mažiau.
Perduok pulkininkui Travisui, kad kovosim iki paskutinio vyro.
- Taip, pone. - Stojam prie sienų!
Ką sakei?
Sakiau, kad kovosim iki paskutinio vyro.
Taip ir maniau. Ar taip protinga?
Mes jau čia. Turim ginti Alamą.
Jeigu visi mirsim,
kokia prasmė?
Gal tiesiog pakelkim baltą vėliavą
ir eikim namo?
- Tada mus laikytų bailiais. - Koks skirtumas?
Turim mirti čia garbingai.
Eisiu ir įkvėpsiu vyrus.
Uždegam!
Atsiprašau.
Jis plikas.
Blizga plikė.
Nieko sau, pažiūrėk. Visai be plaukų.
Kas ten?
Viešpatie, Kroketas plikas.
Kroketas plikas!
Štai kodėl nenusiėmė kepurės.
Visiškai plikas.
Negaliu pulti.
Deivis Kroketas kovoja kaip barškuolė.
Nelaimėtume net su 10 000 vyrų.
Nežinau, ką daryt.
Generole! Palaukit!
Pone! Palaukit!
Generole!
Generole Santa Anai. Pone! Palaukit!
Kareivi, nusiramink. Kas yra?
Generole Santa Anai... Jis be plaukų.
- Kas be plaukų? - Kroketas.
Jis visada nešioja meškėno kailį.
Nes jis plikas.
- Plikas? - Taip.
- Kroketas plikas? - Taip.
Jos plaukuotas vyras neklausys plikio.
Nė už ką. Jei neturi plaukų, neturi nieko.
Jis neturi nieko. Jis ne vyras.
Plikas vyras yra absurdas!
Plikas vyras yra klounas!
Taip, klounas.
Plikas vyras yra nevykėlis.
Todėl pulsim Alamą!
Ar galite patikėti, kad tik 1920 metais
JAV moterys išsikovojo teisę balsuoti?
19-osios pataisos priėmimas vainikavo dešimtmečius trukusią kovą,
vykdomą sufražisčių, tokių kaip Susan B. Anthony.
1869 m. kartu su Elizabeth Cady Stanton
ji įkūrė Moterų rinkimų teisės asociaciją,
kovojančią už moterų teisę balsuoti,
turėti nuosavybę ir gauti lygiavertį švietimą.
Susan B. Anthony susidūrė su nuolatinėmis pašaipomis ir mizoginija,
bet ji nepalūžo ir toliau kovojo už lygias teises.
Susan B. Anthony teigė, kad prie stalo turi būti vietos visiems.
1884 M. ROČESTERIS, NIUJORKAS SUSAN B. ANTHONY NAMAI
Bet buvo tokių, greta kurių ji sėdėti nenorėjo.
Kaip malonu, kad visi susirinkot prie vakarienės stalo.
Ačiū, kad atėjot. Man tai labai svarbu.
- Siuzan, ačiū tau. - Ačiū, kad pakvietei.
- Alfredai... - Atrodo nuostabiai.
- Ačiū už kvietimą. - Ačiū, Herberai.
- Ačiū, teta Siuzan. - Žinoma.
- Tikrai. - Labai malonu.
- Ką? - Sakiau, ačiū, kad atėjot.
- Turit atsakyt. - Įdomią temą palietėt.
Tas atsakymas visai nereikalingas,
nes mane kvietėt ne jūs.
Mane pakvietė jūsų gražuolė sesuo Edita, kurią aš merginu.
- Teisingai pasakiau? - Taip.
Kurią aš merginu. Ji pakvietė mane.
- Todėl, žinot ką, Siuze? - Siuzan.
Žinot ką, Siuzan?
Kadangi ji mane pakvietė,
aš duosiu jai 90 % padėkos.
Stebėkit mano 90%.
Labai ačiū, kad pakvietėt mane.
- Labai prašom. - O jums duosiu 10 % padėkos.
- Ačiū. - Taip, nuostabu.
- Sąžininga. - Puiki korekcija.
- Pasimėgaukime maistu. - Ačiū.
Salotų šparagai auginti Editos sode.
- Jūsų sesers? - Vaje.
Ačiū, Edita.
- Kaip skanu. - Ji gabi su daržovėmis.
- Man patinka padėt augt. - Tai jau tikrai.
Jūs nevalgot.
- Ar kas negerai? - Taip.
Nesu alkanas. Valgiau pietus.
- Tikrai? Kada? - Ketvirtą.
Kodėl valgot ketvirtą, kai žinot, kad eisit vakarienės?
Pasakysiu, kodėl. Buvau peralkęs. Nusilpau.
Taip, jis buvo baisiai alkanas.
Galėjot užkąst kokį krekerį.
- Taip ir ketinau, Siuze. - Siuzan.
Taip ir ketinau, Siuzan. Bet namuose nebuvo krekerių.
- Visi turi krekerių namuose. - Jūs turit?
- Žinoma. - Dažniausiai ir aš turiu.
Bet neturėjau. Krekeris - svarbiausias užkandis.
- Todėl pasidariau sumuštinį. - Sumuštinį?
Užsidėjau kepintų svogūnų...
- Jis mėgsta kepintus svogūnus. - Perpjoviau į keturias dalis.
Ir norėjau suvalgyt tik ketvirtį. Bet vienas tapo dviem...
paskui trimis...
- Ir man taip buvo. - Taip. Atsiprašau.
Panašu, kad jūs visai neturite savitvardos.
Pasakysiu tiek.
Kiekviena minutė greta šios moters, kai jos neliečiu,
yra puikus savitvardos pavyzdys.
Tai nieko nevalgysit?
- Panašu, kad ne. - Tai kodėl atėjot?
Na, jūs tikrai nesigailėsite, kad čia esu.
- Juk esu puikus svečias. - Taip.
Pamatysit. Ne kasdien sutinkate tokią asmenybę.
- Tai jau tikrai. - Turiu daug ką pasiūlyt.
- Na, kaip valgis? - Labai skanu.
- Taip. - Ačiū.
- Tikrai. - Pažiūrėkit, kokia maža šakutė.
- Kam ji tokia? - Salotoms.
Kodėl ši šakutė turi būti mažesnė už tą, su kuria valgai pagr. patiekalą?
Kodėl valgom iš lėkščių? Kodėl naudojamės peiliu?
Kam mums taurės? Tiesiog taip yra.
Kai kurie dalykai yra iš įpročio ir neturi jokios prasmės.
Tą patį sakau apie teisę balsuoti. Kartais kažkas turi pasikeisti.
- Taip. - Žinoma.
O kaip jums tokia teorija?
Salotas reiktų valgyt su didžiąja šakute,
kad būtų sveikiau ir suvalgytume daugiau salotų.
Maža šakutė turi būt pagr. patiekalui, kad suvalgytum mažiau.
- Matot, kaip sukeičiau? - Inovacija.
Jūs toks protingas.
Genialu.
Jis gerai sako.
Pažiūrėkit, peiliai to paties dydžio.
Identiški.
Taip. Kas dar pasiūlytų sukeisti šakutes? Niekas.
- Vakarieniaujam su mokslininku. - Aš puikus svečias.
Kur dar išgirsit tokių komentarų?
Tikrai ne iš šitų dviejų lavonų.
Aš nebūčiau taip sugalvojęs.
Ponai, apie kuriuos kalbat, yra gerbiami piliečiai.
Alfredui priklauso didžiausia lentpjūvė vakarų Niujorke.
Pas mus dirba daugiau nei 120 vaikų.
Pakeliam tostą?
- Edita? - Taip.
O kur vynas?
- Tostą keliam su vandeniu. - Čia vanduo?
- Aš blaivininkė. - Vynas padėtų žmonės atsipalaiduoti.
- Praktikuojame blaivybę. - Taip.
- Mes, blaivininkai, manom... - Blaivybė...
kad alkoholis yra blogis, kurį reikia naikinti.
Mūsų gyvenimas turi tikslą.
Matosi, kad jums linksma.
Man linksma. Tikrai taip. Puikiai leidžiu laiką.
Bet nesąžininga.
Jeigu jūs nemėgstat maudytis, tai niekam nevalia į vandenį?
- Mano namas, mano taisyklės. - Bet juk bus porto po vakarienės?
- Nebus, Herbertai. - Ir chereso nebus?
Blaivybė. Šiuose namuose mes manome,
kad tai yra blogis.
- Turbūt matote tai lentpjūvėje. - Tai tikra bėda.
- Vaikai geria lentpjūvėje. - Ir daug verkia.
Pritariat, kad vaikai gertų lentpjūvėje?
Vaikų taip nemėgstu, kad man vienodai, ką jie daro.
- Siuzan. - Ką, mieloji?
Dar nesidžiaugėme tuo nauju išradimu,
kurį pas jus įrengė - elektra.
Kokie gražūs žibintai ir sietynai.
Nežinau.
Labiau vertinu tą žvakės šviesą.
Pats labiau mėgstu jautienos taukus ir vašką.
- O aš tikiu pažanga. - Taip, ir saugiau.
- Saugiau už vašką ir liepsną? - Tikrai taip.
- Kuo jūs vardu? - Herbertas.
Herbertas, aišku.
Noriu prisiminti,
jei netyčia dar sykį susitiktume.
Nes tai tikrai nebus planuotai.
Ką jūs norite pasakyti?
Elektra - geriausias dalykas.
Man irgi reikia. Kas jūsų elektrikas?
- Neprisimenu. - Rimtai? Neprisimenat?
Tikrai? Iš tiesų neprisimenat?
Edita, noriu pasikalbėt apie padažus.
- Ateik į virtuvę. - Atsiprašysiu.
- Pažiūrėkit į tą moterį. - Liaukitės.
- Ar teko matyt tokį grožį? - Ji nuostabi.
Sunku patikėt, kad jos abi iš vienų įsčių.
- Viena turėtų būt įvaikinta. - Noriu išgert.
- Tikrai? - O taip.
- Šmikis! - Lorensai.
Kam atsivedei tą asilą?
Jis man patinka. Tu per daug griežta jam.
Ne. O jam kažkas negerai.
Jis toks protingas. Apie tą šakutę genialiai pasakė.
Nejuokink. Dar blogesnis už tą cirkininką, kur parsivedei seniau.
Sakiau, kad daugiau neminėtum
- Kardų rijiko Karlo. - Gerai, persistengiau.
Lorensas teisingai sakė.
Aš jį kviečiau. Jis turi dėkoti man, o ne tau.
Gerai. Bandysiu būti šiltesnė.
Bandysiu būti tolerantiškesnė. Nes myliu tave.
- Ačiū, Siuzan. - Ką man daryt su tavim?
- Mano naujas mėgstamiausias svečias. - Ką jūs čia darot?
- Ar čia alkoholis? - Ne, čia salietra.
Kur jau ne.
Padeda slopinti seksualinį apetitą.
Nes kitaip bijau dėl šitos vargšelės.
- Edita. - Atleisk, Siuzan.
Darote blogą įtaką.
Ne visai tokie tobuli kaip tu.
Poveikis moteriai toks pat. Įsivaizduokit trauką tarp mūsų.
Gerai, tęskim.
Nereikia to vaizdo galvoje.
Siuzan, tu pasirengusi susitikimui Kongrese?
Labai laukiu.
Paruošėme pataisą,
kurią pristatysime Kongresui,
kad moterys turėtų teisę balsuoti.
Taip!
Taip.
Girdėjot, ką sakė?
- Ar klausėt? - Taip.
- Geras. - Juokinga.
- Kas čia juokingo? - Nejau jūs rimtai?
Aš labai rimtai.
- Visą gyvenimą siekiu to. - Tada bus liūdna diena.
Juk tai absurdas.
Moterys negali balsuot.
Kodėl moterys negali?
Mes darom jums paslaugą neleisdami jums balsuoti.
Vyrą ir moterį Dievas sukūrė lygius.
- Taip. - Mums reikia lygių teisių.
- Taip. - Siuze, liaukis.
- Siuzan. - Siuzan, liaukis.
O kodėl moterims neleist balsuot?
Taip, Lorensai. Kodėl?
Man šovė mintis.
Taip, sugalvojau.
Kalbant apie moterų balsą, turiu tokį pasiūlymą.
Jei moteris pakankamai patraukli ir turi vyrą,
jai nederėtų balsuoti.
Graži moteris kaip Edita turi būti namuose,
ruošti valgį, rūpintis vaikais.
Bet kitos...
absoliučiai nepatrauklios priešingai lyčiai,
furijos, pikčiurnos, raganos, senmergės,
jos tegu balsuoja.
- Geras kompromisas. - Visai protingai.
- O kas nuspręs? - Aš mielai galėčiau.
- O kodėl tu? - Bet kuris vyras gali.
- Bet kuris su vizija. - Pvz., Edita,
dovanok, bet tu, mieloji, balsuoti negali.
- Ačiū. - Eleonora, tu irgi negali.
- Marta, negali. - Per graži.
Klara, atleisk.
O tu, Siuzan...
Tu...
- Tu gali balsuot. - Ką? Ir kodėl?
Na, dėl... Juk žinai.
Ačiū už leidimą, bet man jo nereikia.
Elizabetė Keidė Stanton ir aš paruošėme pataisą
ir, tikėkimės, dauguma Kongreso vyrų negalvoja kaip jūs, Lorensai.
Pastebėjau, su ta Elizabete Stanton praleidžiat daug laiko.
Mes labai artimos. Kartu dirbam daug metų.
- Taip, labai artimos. - Ji padėjo man surašyt pataisą.
Galima sakyti, net labai labai artimos.
Man atrodo, jums jau metas eiti, Lorensai.
- Siūlau balsuot. - Balsuojam.
Kas mano, kad Lorensui jau metas eiti?
Balsuoti gali tik vyrai.
Edita, dovanot,
bet aš manau, Lorensai, kad tau metas nešdintis velniop.
Pavalgei prieš ateidamas, nepatiko šakutės,
nepatiko maistas, geri, nenori, kad mes balsuotume.
Šiuose namuose moterys turi teisę balsuot.
- Nešdinkis velniop. - Tu mane išmeti?
Nešdinkis velniop.
Gerai, aš išeinu, Siuze.
Eime, Edita.
Atleisk, Lorensai.
Ji mano sesuo.
Taigi, nešdinkis.
- Ką gi... - Gerai.
Gal dabar galėsim ramiai pavakarieniaut.
Taigi... Jis vėl ateina.
Dar kai kas, Siuzan B. Antoni...
Gali nesakyt, ką reiškia tą "B" raidė.
Susikišk tą šakutę žinai kur?
Susikišk!
Lauk!
1969 m. liepos 20 d.
N. Armstrongas ir E. "Buzzas" Aldrinas
tapo pirmais žmonėmis, išsilaipinusiais mėnulyje.
Armstrongas ėjo pirmas
ir pratarė žymiuosius žodžius: "Tai vienas žingsnelis žmogui,
vienas didžiulis šuolis žmonijai."
Tai buvo didžiausias žmogaus tyrinėjimų laimėjimas.
Jis ypač įspūdingas žinant,
kad jie skrido kosmosu keturias dienas metalo kapsulėje,
valdomoje NASA kompiuterio,
kuris yra milijoną kartų paprastesnis už jūsų išmanųjį telefoną.
Per visą kelionę Neilas su Buzzu nuolat bendravo
su Hiustono misijos valdymo štabu, o neseniai aptikti nauji įrašai,
nušviečiantys kelionę šiek tiek kitaip.
Aukštis 6400 m. Kol kas viskas gerai.
Hiustonai, kokia padėtis dėl 12:02 aliarmo?
Viskas gerai, Nilai. Aukštis 6400 m.
- Nematom jokių bėdų. - Supratau.
Ką nupirkai paleidėjams dovanų?
Ką? Paleidėjams dovanų?
- Ką čia paistai? - Nupirkau golfo lazdų.
Pirkai dovanų paleidėjams? Rimtai?
- Kodėl? - Nes jie siunčia mus į mėnulį.
- Aš tai nieko nepirkau. - Nieko tokio.
Ne. Jie turbūt galvos, kad aš šykštuolis
ar nedėkingas.
- Manau, negalvos. - Man tik keista,
kad nupirkai, o aš ne.
Jie kalbės apie tai.
Kai eini vakarieniaut į svečius, ar ateini tuščiomis?
Taip.
- Tai blogai. - Kodėl?
Jei turėsiu sustot ir kažką nupirkt pakeliui į vakarienę,
net nebenorėsiu eit.
- Net nekvieskit. - Pirkau nieko nepagalvojęs.
Tiesiog gražus gestas.
Taip. Aš niekada nepagalvoju apie tai.
Man reikia, kad kas nors pasakytų, ką daro,
kad galėčiau pakartot.
- Aš pats nesugalvoju. - Ten tik menkniekis.
Nupirko dovanų paleidėjams.
Aukštis 1280.
Duotas leidimas tūpti.
Supratau. Davė leidimą tūpti. 1200 m.
Galėjai pasakyt man. Tiksliau, kaip galėjai nepasakyt?
- Tai pargabenk ką nors. - Pargabent?
Iš mėnulio. Kokį akmenį.
- Akmenį? - Taip.
Gal išprotėjai? Akmenis pasiliksiu sau.
Pasiliksi visus mėnulio akmenis?
Taip. Pasiimsiu daug akmenų.
Labai daug.
- Žadi juos praryt? - Ne, pasiėmiau skalbinių maišą.
Skalbinių maišą akmenims? Labai moksliška.
Sudėsiu juos į krepšį. Juk čia mėnulio akmenys.
Jie neištirti.
Galim uždirbt milijonus iš jų. Būk protingas.
Milijonus gali uždirbt sakydamas kalbas.
Nereiks gabentis akmenų ir juos dalint ar pardavinėt.
- Gerai, bet nebandyk prasitart. - Atsiprašau.
- Nenorėjau nuliūdint tavęs. - Tu mane sunervinai.
- Atsiprašau. - Tiek to, pamirštam.
Galim truputį palaukt?
Tuoj tūpsim Mėnulyje.
Tūpsim Mėnulyje!
Tūpsim Mėnulyje.
Supratom. Ruoškitės nutūpimui. Liko 900 m.
- Supratau. Leidžiamės, 900 m. - Radaro duomenys geri.
Priartėjimo fazė. Kol kas viskas gerai.
Beje, sugalvojau ką pasakyt,
kai žengsiu pirmą žingsnį Mėnulyje.
Ką? Kaip suprast?
Aš būsiu pirmas žmogus išlipęs Mėnulyje.
Reikia pasakyt kažką reikšmingo.
- Regis, sugalvojau. - Kas sakė, kad tu išlipsi pirmas?
- Jie. - Kas jie?
NASA. Paleidėjai.
Tai tu galėsi išlipt pirmas?
- Man niekas nesakė. - Sakė man.
- Tau nesakė? - Ne.
Gerai, paklausyk:
"Vienas mažas žingsnelis žmogui,
vienas didelis šuolis žmonijai."
Nevykusiai skamba.
Eina sau, kaip nevykusiai. Siaubas.
- Ką? - Labai banalu.
Aš galėčiau sugalvot geresnę frazę
nei ta nuobodybė - "vienas žingsnelis žmogui".
Tu gali geriau? Tai sugalvok.
- Galiu geriau miegodamas. - Tai pasakyk, jai ta blogai.
"Nuskraidink mane į Mėnulį ir leisk pažaist tarp žvaigždžių."
- Kaip daina. - Kokia daina?
Daina, kuri vadinasi "Nuskraidink mane į Mėnulį".
- Sinatros. - Negirdėjau.
Negirdėjai dainos, bet žodžius pacitavai tobulai?
Tai gal išlipęs užtrauk "Vasaros vėjelį"?
"Nuskraidink mane į Mėnulį, leisk pažaist..."
"Parodyk pavasarį Jupiteryje ir Marse."
Velnias, tu teisus. Tikrai daina.
Gal nusileidęs Mėnulyje gali pasakyt
"Jei ištversiu čia, tai ištversiu bet kur."
Gerai, o jeigu šitaip? Aš pakeliu akmenį...
Apsimetu, kad valgau. Sakau:
- "Guda." - Guda?
Taip, guda. Sūris.
- Aš supratau. - Juokinga. Tu neturi humoro jausmo.
Toks jau esi. Jokio humoro jausmo.
Aš galiu pasakot juokelius, o tu nesupranti.
- Ką? - Galėjo manęs paprašyt pasakyt.
- Nes aš kūrybingas. - Kodėl tada plagijavai Sinatrą?
- Mokykloj vaidinau pjesėse. - Gerai.
Vaidinau Robertą Brauningą iš "Vimpulo gatvės Baretų".
Pasirodžiau puikiai.
Jei vaidinai pjesėje mokykloje,
nereiškia, kad esi kūrybiškas.
Kitą dieną apie mane rašė mokyklos laikraštyje.
"Bazas Oldrinas yra Robertas Brauningas." "Yra" didžiosiomis.
Prisimeni žodžius? Galėtum pasakyt Mėnulyje.
Ereli, galite perimti nusileidimo valdymą.
Supratau, ruošiamės leistis.
Viską kartojam tuo pat metu.
Šikniau...
Štai kam tau reikėjo tos dovanos.
Nes norėjai išlipt į Mėnulį pirmas.
- Ką? - Papirkai juos.
Įteikiau jiems dovaną, nes taip gražu.
Kas teikia paleidėjam dovanas? Lažinuosi, kad niekas.
Niekas dar neskrido į Mėnulį!
Dieve, koks tu beviltiškas. Ir dar apsimetėlis.
- Aš apsimetėlis? - Taip.
Edvinai. Kas vadina save Bazu?
Nes kietai skamba? Tu esi Edvinas Oldrinas.
Aš irgi keisčiau nes "IN" varde ir pavardėje skamba keistai.
- Labai atsiprašau. - Tai davei sau
- dešimtmečio vardą. Bazas. - Taip.
Paklausyk, šmiki. Kai man buvo penkeri,
eidamas pas draugus ne durų skambutį spaudžiau,
o rėkiau: "baz!" Taip ir prilipo ta pravardė.
Mamoms patiko. "Atėjo Bazas."
- Netikiu. - Manai, išsigalvojau?
- Manau, tu daug meluoji. - Aš daug meluoju?
Taip, keturis kartus sakei, kad mylėjaisi su Roko Marsiano dukra.
Mylėjausi. Ir buvo nuostabu.
Rokis Marsianas nebūtų prileidęs prie dukters vyro, vardu Bazas.
Rokis Marsianas mane pažįsta. Aš jam patikau.
Tai nepasakok, kad jis neleistų man mylėtis su Liuse.
Nes jis leido. Ir Liusė leido.
Jis "leido" tau mylėtis su jo dukra? Skamba...
Kas čia per iškrypę santykiai tarp tavęs ir Rokio Marsiano?
Ereli, ten viskas gerai?
- Leidžiamės, 200 m. - Erelis leidžiasi, baigiau.
Žinai ką, Nilai?
Netikiu, kad NASA tau sakė, kad pirmas išlipsi Mėnulyje.
- Taip, sakė. Aš nemeluoju. - Nesakė.
- Čia tu melagis. - Tu melagis.
Tu melagis.
Fiksuojam nusileidimą, Ereli.
Čia Ramybės bazė. Erelis nutūpė.
Erelis nutūpė.
- Erelis nutūpė. - Mes nutūpėm.
Taip, mes nutūpėm.
Variklis išjungtas. Viskas gerai.
Galite eiti.
Išėjimas vyksta puikiai.
Liaukis. Gadini išsilaipinimą. Mus juk rodo per TV.
Prakeiktas melagi.
Eik vidun.
Vienas mažas žingsnelis žmogui...
Vienas didelis šuolis žmonijai.
Grįžk! Niekšeli!
Viską gadini, Edvinai.
Aš Bazas.
- Bjaurybe! - Tu per šykštus.
- Nupirkai paleidėjam dovanų. - Jie tavęs nekenčia.
Dėl to ir nenorėjo, kad eitum pirmas.
Subinlaižys!
Pasitrauk nuo manęs!
- Mano akiniai! - Nekenčiu tavęs!
Vertė: Ramūnas Bakšys Iyuno